IRODALOM. 
255 
(8.) Dr. Ivoch Antal : Új adatok a kolozsv ár vidéki diluvialis fauna isme¬ 
retéhez. (Orvos-természettudományi Értesítő. 1888. Terra. tud. sz. Kolozs¬ 
vár, p. 13; 1 táblával). 
A kolozsvári külső Középutcza egyik mellékutczájában, melynek neve Köves- 
padutcza, valamint annak végén, nemkülönben Szamosfalva előtt fejtik nagy 
kavicsbányákban a Szamos völgyét szegélyező párkánysikokat képező diluvialis 
kavicsot, melyet 1—2 m-nyi vastag homokos, kavicsos agyag, úgynevezett párkány- 
vályog fed. 
Főként e képződmények azok, melyekből az eddig ismert kolozsvárkörnyéki 
negyedkori emlősök maradványai kerültek ki, úgymint Rhinoceros tichorrhinus 
zápfogai, Bősprimigenius egy zápfoga, Elephas primigenius zápfog töredéke, vala¬ 
mint más csontmaradványai, azonkívül 
Félix frumentuni H. striata, H. hortensis var., H. pulchella, 11. hispida, Papa 
muscomm, Planorbis sp., Bulim us tridens, Buccinea oblonga héjai. 
Az 1886 és 1887 években sikerült szerzőnek ezekhez még a külső közép- 
utczai városi kavicsbányából az Arctomys Bobac Schkeb. és a Kövespad-utczai 
kavicsbányából a Foetorius lutreola Iveys. et Blas. csontmaradványait találni. 
Az elsőnek csontjait a bánya kavicsát fedő 1—IVa m vastag finom kavicsos, 
porondos, barnás-sárga agyag vagyis a párkányvályogban 1 m-nyire a felülettől 
beágyazva találta egy kis helyen együttesen. 
Az előtalált csontvázrészek voltak : az állat koponyája az alsó állkapocs 
egyik felével, a gerinczoszlop kis része 5 hátcsigolyával, a medenczeövből egy 
ülőcsont töredék, végre nehány lábszárcsont és töredékei. Ezen csontok némelyeire 
a porondos agyag utólagosan, beszűrődött és lerakodott szénsavas mész által oda 
van ragasztva. A lábszárcsontból vett darabkák hígított sósavban erős pezsgés közt 
oldódtak, kevés csontenyv hátrahagyásával. Ez utóbbi a csont izzitásánál elébb 
feketére égett, aztán kozmás szaggal teljesen elégett, visszahagyva a fehér csont- 
meszet. Ebből kitetszik, hogy a csontok calcinatiója (szénsavas mészszé átalakulása) 
nagymérvű ugyan, de a kövesülési folyamat még sem haladt annyira, hogy a szer¬ 
ves alkatrész (csontenyv) is mind eltávolodott volna belőlük. 
Ezen a marmotánál nagyobb elterjedéssel biró állat mainap Galicziától, déli 
Lengyelországtól és Bukovinától keletnek déli Oroszországban déli Szibériáig min¬ 
denütt fátlan síkságokon vagy alacsony dombos vidékeken lakik, hol a szilárd 
talajban mély csöveket sok kitáguló üreggel és kamrával ás magának, melyekben 
az állatok családonként nagy számmal együtt élnek, gyökerekkel, füvekkel és 
gyommal táplálkozva és a telet átaludva. 
Hazánkban úgy látszik ez idő szerint sehol sem fordul már elő. Azon tény 
azonban, hogy kövült állapotban előfordul, azt bizonyítja, hogy a jelenkort meg¬ 
előzőleg ez állat elterjedése déli határa Erdélybe is belenyúlt, miből igen valószinííen 
következtethető, hogy Magyarország egyéb területein sem hiányzott, csakhogy 
még nem sikerült a diluviális vagy ó-alluviális üledékeiben fellelni. 
Az irodalmi adatokból megvilágíttatik még azon tény is, hogy a Bobac elter¬ 
jedésének határa a negyedkorban nem csak nálunk, de egész Közép-Európában is 
jóval messzebb délnek és nyugatnak nyúlt. 
A mi a diluvialis Arctomys primigenia KAUP-ot illeti, úgy szerző azon néze- 
( 181 ) 
