A BESICZA-BOMÁNI LIASZ-KŐSZÉNBÁNYÁK. 
291 
zöld táblás kristályokkal (malachit?) vannak kitöltve, sőt helylyel-közzel az 
egész kőzet dúsan van evvel impregnálva. Ezen, I)-re 42° alatt dűlő réte¬ 
gekre vöröses, majd sárgás és szürkés homokkövek települnek, melyek a 
kőbánya falának felső részében többször váltakoznak époly sötétvörös 
palákkal, mint minők az Arsicza-hegy lábánál találhatók. 
A hegygerincz mentében Ií felé haladva, kényelmesen elérjük az 
Arsicza-csúcsot (571 m teng. mag.), honnan 1) felé ismét kőbányákat 
találunk, melyekből dománi lakosok malomkövet fejtenek. 
Az Arsicza-csúcson a quarzconglomerat ökölnagyságú, sőt nagyobb 
quarzgörgetegeket tartalmaz, és D felé (fedő) finomabb szemű homok¬ 
kövekkel, majd fehér (csillámdús), szürke (bitumenes) és vörhenyes (vastar¬ 
talmú) palákkal váltakozik. Sok helyt igen feltűnően látható a rétegeknek 
minden átmenet nélküli foltozottsága. A fehér palák 0,05—0,2 m vastag 
padokban lépnek fel, és majdnem tisztán fehér csillámból és kaolinos íold- 
pátanyagból állanak. Mindezen kőzetekben eddig szerves lényeknek nyomait 
sem találtam, daczára annak, hogy ezen kőbányákat Dománból Resiezára 
menve igen gyakran jártam he. 
A sötét vörös, palás homokkőben, különösen a váladéklapokon gyak¬ 
ran találni babszemnagyságú, a laza, palás kőzetnél keményebb szemeket, 
melyek azonban közelebb vizsgálat mellett ugyancsak az anyakőzet anya¬ 
gával megegyezőknek látszanak lenni. 
Yasoxydtartalmú homokkövek nemcsak itt, az Arsicza D-i dűlőjén, 
határozottan diasz-korbeli rétegekben, de a liaszban is, a széntelepek köze¬ 
lében ismeretesek. így én is tapasztaltam,* hogy a vasoxydtartalom, vagy 
annak hiánya nem lehet kritérium arra, vájjon diasz- vagy liasz-korbeli 
kőzetekkel van-e dolgunk. Legjellemzőbb szerény véleményem és tapasz¬ 
talásom szerint az, hogy a diasz-homokkőben többnyire már szabad szemmel 
és dúsan látható a földpát, továbbá igen jellemző a nagy tömegeknek folto¬ 
zottsága, mig a liasz-korbeli homokkövekben a földpát legföljebb mint 
kötőszer látható. Az említett kőbányákban D fele leereszkedve, azoknak leg¬ 
alján (legfedőbb homokkőrétegek a külszínen), csillámdús, palás váladékú 
homokkőben oly növénylenyomatokat találtam, minők az Almásy-akna fekü- 
rétegeiben, az i-ső széntelephez közel is találtattak. Ezen lelőhelytől a 
fekvő felé élénken foltozott, durva conglomeratok és az említett palák lép¬ 
nek fel. En tehát azt vélem, hogy az említett lelőhely (200 m-nyire D-re az 
Arsicza háromszögpontjától) körülbelül a diasz és liasz határán fekszik. 
A leírt vörös homokkövek a Berzava-völgytől kezdve egészen felső 
határukig szabályosan D felé dőlnek, dőlési szögüket 26°—42°-al mértem. 
Az említett növénylenyomatok lelőhelyétől (diasz fedőhatára), kb. 50 m-nyire 
Föleit. Intézet évi jelentése 1887, T. Rotii fölvételi jelentése, 110. 1. 
(193) l<j 
