Irodalom. 
311 
A kristályos palákkal közeli viszonyban lévő verrucano-, liasz- és jura-üledé¬ 
kek elterjedése arra mutat, hogy a déli katárhegység a titkonig még nem volt ki¬ 
emelkedve ; a krétakori üledékek ellenben azt bizonyítják, kogy kegységünk le¬ 
rakodásuk idejében már létezett; az eocen és oligocen és mediterrán üledékek 
gyűrődéseiből meg azt következtethetjük, kogy a hegység egészen a szármáiig még 
mindig emelkedőben volt. 
Tekintetbe véve az Olt-szorosban constatált két redőpárnak csapásirányait, 
melyek közül a két északi nyugoti folytatásában észalmyugot felé görbülve, végre 
teljesen megszűnik, mig a két déli redőpár nyugoti folytatásában délfelé kanya¬ 
rodva a vaskapui szoroson át a szerbiai hegységbe csap át, a szerző a következő 
végeredményekre jut: «az erdélyi havasok főtörzse, két külön, de szorosan egymás¬ 
hoz szorított hegyiéinezhől áll, melyek közül az északi a kárpátrendszerhez tartozik 
és északról délfelé mozog, a déli pedig a balkánrendszernek folytatása és mozgá¬ 
sának iránya E és ENy ». 
Felkeresni a hegység mostani domborzatában az eredeti alak nyomait és 
szemmel kisérni az erosio szeszélyes működését, teszi feladatává a második feje¬ 
zetben a szerző. A réteggyürődés feltorlasztja a hegyhullámokat a környező lapá¬ 
lyok, esetleg tengerek színe fölé és ez a szintkülönbség azonnal tevékenységbe hozza 
a légbeliek átalakító hatását. A kiemelkedés nyújtja a nyersanyagot, a kőzetmálás 
és folyóvizek megkezdvén munkájokat, végre a mai változatos hegyalakokat farag¬ 
ják ki a durva és egyszerű redővonulatokból. 
A szóban forgó hegységben az erosio működése, a harántvölgyek kiképző¬ 
dése már messze haladott, mind a mellett az eredeti domborzat alapvonásai még 
számos hosszú antiklinalis gerinczekben és synklinalis hosszvölgyekben felismer¬ 
hetők. Hegységünk számos harántvölgyei s főleg azok, melyek a rétegcsapásra 
többé-kevésbbé merőlegesen vannak irányozva az eredeti domborzatot nagy mér¬ 
tékben módosították és oly tagozást hoztak létre, mely a hegység belszerkezeté- 
ben nincsen előírva. Addig, míg a harántvölgyek a tektonikai lejtőkre szorítkoz¬ 
nak, tevékenységük eredménye az, hogy a lejtők alakját mély barázdák által mó¬ 
dosítják és alulról föl- és hátrafelé bevájódván, a gerinczet kiélesítik, kicsipkézik 
és oly merész bástyalakzatokat hozhatnak létre, mint a minők a fogarasi hegység¬ 
ben és a Retyezáton szemléllietők. A harántvölgyek felső katlanai a lejtő két olda¬ 
láról mind jobban és jobban egymáshoz közelednek s a vízválasztó gerinczél körül 
a felsőbbségért küzdenek. A győzelem azé lesz, mely nagyobb vízbőséggel rendel¬ 
kezik ; ez szorítja majd hátra a túlsó lejtő völgyeinek rovására a vízválasztó vona¬ 
lat, míg végtére azt teljesen át nem töri. Ily módon a Zsil és az Olt képesek voltak 
az egész hegylánczokat áttörni. 
A magas hegylánczokról lefolyó vizek a völgyek felső részeiben sokszor lép¬ 
csőkhöz hasonló völgy fokokat, az alsó részökben pedig terrászokat hoznak létre. 
E jelenségek azért fontosak, mert bennök a völgy-kivájás rendes menetét zavaró 
eseményeknek a nyomait találjuk meg. Hegységünk magas hegylánczainak töve 
körül mindenütt nagyszerű terrászokat találunk, nevezetesen : a Zsil-medenczében, 
a Sztrigy völgyében, a hátszegi síkon, a romániai oldalon az egész hegység déli 
szélén. Ezeken a helyeken mindenütt vastag diluvialis kavicsréteg fekszik a kris¬ 
tályos palák vagy a tertiaer üledékek vízszintesen lesúrolt rétegfejein és ezt ren- 
( 218 ) 
