STAUB MÓRICZ : 
3S0 
ágtöredék (1-sőábra.) 10 cm hosszú, 1,4 cm széles és három évi növekedést 
tüntet föl, a mennyiben az egy-egy évi növekedés cyklusa a tökéletlenül 
kifejlődött levelvánkosok ránczok alakjában föltűnő részletével záródik be. 
E szerint az egy-egy évi növekedés 4 cm-t tenne. Az egyes levélvánkosok 
rhombidomuak és pedig az idősebbek a függőleges átló irányában jobban 
vannak megnyujtva, mint a felsők és az átló felső végén aránylag vastag 
bibircs ul, melynek közepében a level edénynyalábjának nyoma látható 
(nagyítva 2-ik ábra). A levélvánkos élesen kiálló határvonalain belül és a 
bibircs alatt a szövetállomány kidomborodik. E levélvánkosok gypszből készí¬ 
tett positiv lenyomata (3-ik és 4-ik ábra nagyítva) még jobban tünteti föl 
szerkezetüket. 
A bécsi cs. kir. udvari természetrajzi muzeum növénytani gyűjtemé¬ 
nyében 1887-ben az ott letett pinus-fajok levélvánkosairól készítettem ma¬ 
gamnak kézi rajzokat és ezek alapján azt hiszem, hogy a feleki fenyőágat 
Pinus longifolia Roxb. ágaival hasonlíthatom össze. 
Az irodalomban már létezik egy ilyen az említett élő fával összehason¬ 
lított ágtöredék. Ez a Pimis trichophylla, melyet gróf de Saporta Franczia- 
országból az Armissan melletti oligocen korú rétegekből ír le.* E példány 
méreteiben, növekedési övének nagyságára, a levélvánkosok csavarvonalai¬ 
nak irányára, a levélvánkosok nagyságára meg alakjára nézve jól egyezik 
meg a feleki ágtöredékkel (v. ö. a mi táblánk 5-ik ábráját.); de a franczia 
példányon az egyes levélvánkosok felülete máskép tűnik föl, mint a magyar 
példányon. E körülmény igazolja azt, hogy ez utóbbit külön név alatt 
ajánljam a szaktársak figyelmébe. 
Ha meghatározásom helyes, akkor Pinus Felekiensis n. sp. Felek 
szarmatakoru ílorulájában Engelhardtia Brongniartii Sáp. mellett az 
indiai ruonsun floraterület második képviselője, mert Pinus longifolia Roxb. 
a Punjab egész régiójának közönséges fája és a tenger fölötti 300 métertől 
egészen a 2000 metert túlhaladó magasságig az éghajlat legkülönbözőbb 
változásait tűri el. Nem valószínűtlen, hogy ama levéltöredékek, melyeket a 
feleki tlorára vonatkozó első közleményemben Pinus hepios ÜNG.-nak hatá¬ 
roztam meg es a tábla 4 ik ábrájában lerajzoltattam, ez ágtöredékhez tar¬ 
tozik. Legalább ugyanazon valószínűség, mely eredeti meghatározásom mel¬ 
lett szól, támogatja mostani véleményemet is. 
Myrsinophyllum Felekiensis n. sp. 
A meghatározás hitelességének szerény igényével bemutatok a tábla 
6-ik ábrájában egy 7,5 cm hosszú, ovális, lefelé a nyélbe keskenyedő és 
fölfelé is elheg 3 r esedő levelet is, mely középső részében 2,5 cm-nyi szélességet 
* G. de Sapoeta, Etudes sur la végét, du Sud-Est de la Francé, II. — Ann. Se. 
nat. Bot. T. IV. 5e ser. pag. 215. pl. IV. fig. 9B. 
