139 
A biotít az ép gránitokban fekete, a mállottakban tom- 
bakszinű. A góreső alatt színe, igen jó hasadása és cafrangos 
szélei által kitűnik a többi elegyrész között. A biotitok kerületén 
néha a magnetitoknak egész halmazai lerakódnak. De ennél 
még nagyobb mennyiségben fellépnek az orthoklas leírásánál 
már felemlített amplhbol-oszlopkák, melyek a gazdájuk hasadási 
irányára többnyire függélyesen állanak. 
Az amphibol azonban nemcsak mint mikrolith, hanem 
mint makroskopos elegyrész is fordul'elő és zöldes színe, 
érdesebb felülete, valamint hosszúkás alakja által eltér a 
biotittól. Könnyű ezen két elegyrésznek a górcső alatti meg¬ 
különböztetése is. A legtöbb amphibol a sarkok felé nincsen 
teljesen kiképződve, hanem kiemelkedő csúcsokkal bír, me¬ 
lyek a részletesebb vizsgálatoknál kisebb egyéneknek mutat¬ 
koznak, melyekből a nagyobb krystály össze van téve. 
Mind az ép, mind a mállót! féleség ugyanazon elegy- 
részkből áll, és mind a két féleség körülzár egy gneisz-gránitot, 
mely igen nagy változatosságot mutat és átmenetet képez a 
gneiszhoz, a gránithoz és a syenithoz. 
II. A gneisz-gránit. 
Ezen kőzet a mállót! gránitokban szintén mállóit, az 
épekben pedig meglehetősen ép. Elegyrészei a következők: 
rétegesen elhelyezkedett biotít, sötétzöld szinű amphibol, föld- 
pát és igen alárendelten quarz is. A földpát a lángkisérletekben 
megvizsgálva, nagyobbára orthoklasnak bizonyult be, előfordul 
azonban, bár alárendelten, oligoklas is. 
Az orthoklas egyes helyeken még meglehetősen ép és igen 
kevés zárványt tartalmaz, mig más helyeken a mállás következ¬ 
tében már elvesztette átlátszóságát, vasoxydhydrát által sár¬ 
gára lett festve és vörös hamatit, meg fekete magnetit zárvá¬ 
nyokban bővelkedik. 
Az orthoklas- oligoklas-granitnál leirt oszlopalakú zárvá¬ 
nyok itt is lépnek fel és valószínűleg szintén amphibolok. 
Az oligoklas kisebb mértékben és mennyiségben kép 
ződött ki és többnyire már nagyon erősen meg van támadva, 
12 * 
