146 
XIX. B. p. 417. „Díe Amphibolgesteine elér 
Mátra. “ 
Dőltei - : Jahrbuch dér k, k. g. Beichsanstalt. 1873. 
XXIII. B. p. 51. „Zűr Keuntniss dér quarz- 
führenden Andesite in Ungarn und Sieben- 
bürgen.“ 
Hauer: az osztrák-magyar monarchiának átnézeti geo¬ 
lógiai térképei mellé adott szövegben. VII. lap. 
Mielőtt petrograpliiai kutatásaim eredményét előadni bá¬ 
torkodnám, legyen szabad a kérdésben forgó érdekes kis 
hegylánc általános geológiai viszonyairól egy pár szót előre- 
bocsátanom. 
A Vértes- és Bakonytől a Dunáig terjedő löszrónaságból 
szigetként magaslik ki a velencei tó éjszaki partján egy, kö¬ 
rülbelül 2 1 /.; mértföldnyi hosszú dombsor, melynek központját 
és egyszersmind legmagasabb kúpját a 183 öluyi magas Me¬ 
leghegy képezi. 
Főtömege gránitból áll, de a hegység alkotásában nem 
csekély rész jutott bizonyos, igen régi üledékes kőzeteknek is, 
melyek főleg az éjszaki és keleti magaslatokon láthatók. Tö¬ 
megre nézve ugyan csekély, de geológiai tekintetben igen 
fontos azon trachytkitörések szerepe, melyek kőzete kutatá¬ 
saimnak egyik főtárgyát képezte. Itt ott harmadkori képletek 
is fordulnak elő a hegység területén, és pedig congeria-ho- 
mokkövek, zavartalan fekvésű rétegekben. 
A harántvölgyeket lösz és újabb alluvium töltik ki, mi 
által az egész granittömzs felületesen több kisebb szigetre 
oszlik, u. m. : (a kisebb feltárásoktól eltekintve) a székesfehér¬ 
vári szőlőhegy, a kisfaludi magaslat, a pákozdi nagy gránit- 
csoport és végre a sukorói hegycsoport, melynek központja a 
Meleghegy. Ettől keletre már nem látszik gránit; az ottani 
hegycsúcsok, de már a Meleghegy legmagasabb gerince is a 
fentebb említett őskori üledékes kőzetből állanak, melyre 
nézve elég lesz felemlíteni, hogy ezen képletek két külön¬ 
böző, de éles határ nélküli rétegcsoportból állanak: az alsó, 
mely a Meleghegy csúcsán is észlelhető, szilárd likacsos quarz- 
breccia, melynek rétegzete csak nagyjában ismerhető föl, 
