26 
gitféle ásvány meg a Magnetit közé volna helyezve, 
soha. 
A tanulmányozásnál is csak utuljára kerül reá 
a sor. 
Az ép Wehrlit üvegcsőben vizet ad, a mállott sok¬ 
kal tübbet: közel áll tehát azon következtetés, hogy 
ezen barnás sárga és csak a repedéseket meg utólagos 
űröket elfoglaló ásvány Limonit. Erre azonban támaszt 
még több kísérlet eredménye is szolgáltat. 
Ilyen az, hogy a mállott Wehrlitből készített csi¬ 
szolatban a Magnetitek gyérek, hanem helyöket lyukak 
foglalják el, melyek, mig a csiszolat vastagabb, okker¬ 
rel töltvék ki, de a mint finomodik, ez kihullik s csak 
lyuk marad, mi a csiszolat folytatását neheziti, mert a 
példány szélylyel megy. A Magnetit tehát elváltozik fo¬ 
konként Limonittá, minek kezdete már az ép példonyo- 
kon is meg van s véget ér midőn az egész magnetit Li¬ 
monittá lett, s ez a mállott példányok külsején egész 
kérget képez, mig belül a nem változott Amphibol, s az 
igen limonitos Földpát maradt meg. A víz tartalom te¬ 
hát, melyet üvegcsőben kapunk, de a melyet a két 
rendbeli elemzés is összevégólag mutat ki, nem egyéb 
mint a Limonit vize. 
A Földpátot illetőleg a nedves utón tett kísérlet 
annyit eredményezett, hogy az mészföldpát, még pedig 
a könnyen felbontható Anorthit: ugyanis egy finom csi- 
szolatot egyik lappal canadabalzsam segítségével reá 
ragasztottam a tárgyüvegre, s sósavval leöntöttem. 24 
óra múlva kivettem a savból s látni való volt, hogy a 
Földpátok meg lettek támadva, fehérek s nem átlátszók 
lettek. Az Amphibol és Augitféle ásvány megtartották 
fényöket, s ezen a példányon, melyről a Limonit s a 
Magnetit része eltávolodott egy nikol alatt a dichros- 
kopos viselkedést igen tisztán lehetett kivenni. A folya¬ 
dék színe zöld volt a vastól, de ezt kiejtve tetemes mész- 
csapadékot kaptam. A mész nem jöhetett más ásvány¬ 
ból mint aFöldpátból, s ezek között az Anarthit az, mely 
egész darabban engedi magát megtámadhatni. Hogy 
