64 
A verespatakí aranybányászat viszonyai. 
Win kiér Benöt’ól. 
Felolvastatott a m. Földtani Társulat szakülésén 1870-ik évi Február 23-án. 
Erdély nyugoti részében a Maros völgy tül éjszak¬ 
ra egy hosszú hegylánczolat emelkedik ki az alacsony 
harmadkori dombvidékből mely „Erdélyi érczhegység“ 
név alatt ismeretes ; jegeczes palák képezik itten a 
legrégibb kőzeteket, melyekre másodkori mészkövek és 
eocán homokkövek következnek, az egész lerakodás 
eruptiv kőzetek által van keresztül törve. 
Ezen hegylánczolatban számos ércztelepek jönnek 
elő, melyek némelyike nagy mennyiségű aranyat és 
azüstöt tartalmaz, és virágzó bányászat alapját képezi; 
az arany leginkább mint szinarany (Freigold) apró 
szemcsékben jön elő, s néha szabad szemmel világosan 
kivehető, sok helyütt azonban az aranyrészecskék kén- 
kovandokkal vagy mint Nagyágon Tellurral vannak 
vegyülve. A verespataki bányakerület is ezen hegy¬ 
lánczolatban fekszik Abrudbányától mintegy 2 órányi 
távolságra egy katlanszerü mélyedésben, ezen mélye¬ 
dés sajátságos kőzetek, homokhövek és conglomerétok 
által van megtöltve, s ezek minden irányban számos, 
már a Rómaiak által ismert és kiaknázott telérektől 
vannak áthatva. 
A teliérek nagy mennyiségű aranytartalmánál, és 
a különféle kőzetek sajátságos települési viszonyainál 
fogva, — (melyek ismételt és erőszakos háborgatások 
jeleit mutatják s ennek következtében a bányaüzemet 
igen megnehezitik), — ezen vidék már régóta valamint 
a practikus bányászok úgy a Geologok figyelmét is ma¬ 
gára vonta : hirneves egyének jelesen Grimm, Hauer, 
Rittinger, Cotta és mások tüzetesen foglalkoztak az 
ottani bányászati és földtani viszonyok vizsgálatával, 
azonban mostanáig még nem sikerült azokat teljesen 
felderíteni mennyiben nevezett vizsgálók magyaráza¬ 
taikban sok részben eltérnek egymástól. Újabb időben 
