8o 
Biotitnek véli tarthatni azokat. Az említett csomócskák s 
a párhuzamos sorokban hullámosán elhelyezett Biotit- 
táblácskák, úgy látszik, főokaí az Obsidian kagylós töré¬ 
sének. 
Közli: Koch Antal. 
Die Fauna dér alteren cephalopodenfiihrenden Ti- 
thonbildungen (Paláontologdsche Mittheilungen aus dem 
Museum des baierischen Staates. Bánd II., zweite Abthei- 
lung samrat Atlas. Von Dr. Kari Alfréd Zittel. Verlag 
von Theodor Fischer in Cassel 1870. 
Az újabb időben keresztül vitt vizsgálatok után többé 
nem szenved kétséget, hogy a Felső Jura és Neocomkép- 
ződmények között több helyeken jelesen a Kárpátokban, 
a déli és éjszaki Alpokban a középponti Apenninekben 
stb. egy meglehetős hatalmas rétegsorozat van kifejlődve, 
melynek dús Faunája önálló jeleggel bir. 
Ezen rétegcsoport beosztása iránt a geologok között 
nagy véleménykülönbség mutatkozott Oppel a Müncheni 
őslénytani muzeum igazgatója, Ilohenegger kárpáti gyüjte- 
méuyét átvizsgálván azon meggyőződésre jutott, hogy a Kár¬ 
pátok éj szaki oldalán két vonulatban fellépő szirtmészkövek 
(Klippenkalke) faunája sem a Neocom, sem a Felső Jura 
faunájával össze nem egyeztethető, Oppel ezen egész réteg 
complexust önálló képződménynek tekintette és ezt „ titho - 
ni emeletnek“ nevezte. 
További vizsgálatok azt bizonyították, hogy a tithoni 
emelet egyes rétegei egymás között ismét némi eltérést 
mutatnak; a legfelső tithoni rétegek faunája inkább kö¬ 
zeledik a Neocomhoz, mig az alsóbb rétegek a Felső Ju¬ 
rához mutatnak nagyobb rokonságot. 
A felső rétegek leginkább az éjszaki vonulatban 
vannak kifejlődve, s ezek Faunája különösen Stramberg 
és Teschen vidékéről Hohenegger fent említett gyűjtemé¬ 
nyében kitünően van képviselve. Ezen rétegek Cephalo- 
pódáinak leírását Oppel megkezdette, halála után Zittel 
bevégezte és 1868-ik évben ezen czim alatt: „Die Cepha- 
lopoden dér stramberger Schichten“ közrebocsátotta. 
A Kárpátokban a szirtmészkövek déli vonalatában 
is nagy számmal jönnek elő kövületek, jelesen Rogoznik 
Csorsztin, Bialavoda mellett, de ezek már a Felső Jura 
képződmények faunájához muratnak nagyobb rokonságot. 
Zittel legújabban ezen faunát meghatározta, s az irodal¬ 
mat egy igen becses munkával gazdagította ezen czim 
