\:u 
S. F. H i g a 11 y-r e d u c á 1 á s C a 1 i t o r n i á b a n. A látszólag 
elkér ülhetlen veszteségek a higanynak közönséges reducálásánál többe¬ 
ket ösztönzött arra, hogy pontos kísérleteket tegyenek egy egészen 
más irányban, hogy e bajon segítve legyen ; ez irányban különösen so¬ 
kat köszönhetünk Patera-nak. Ő két nedves-útoni módszert s az 
eddig alkalmazottnak módosítását hozta javaslatba. Az előbbiek elseje 
a természetesen előjövő cinnobernek higanychlorür-é való átalakítása 
rézchlorid által, a chlorürnek feloldása alkénessavas nátriumban s a 
tiszta cinnobernek lecsapása natriumkéneg által. A második folyamat a 
tinóm poralakú cinnobernek oldékonyságán alapszik a natriumkéneg al- 
kalikos oldatában, melyből fölösleges mennyiségű viz által lecsapható. 
Miután azonban a két folyamat mindegyike rendkívül hosszadalmas, 
nagy figyelmet igényel s tetemes költségbe kerül: általános érvényre 
nem vergődhettek s ugyanezen okok hozhatók fel a száraz úton való 
reductiói módszere ellen is. E módszernél a higanyveszteség cseké¬ 
lyebb ugyan, mint a közönséges tüzelési folyamatnál, de igen nehezen 
vihető ki, s a kivitel költségei igen tetemesek; e mellett több munka¬ 
erőt igényel a vasgörebek megtöltése- és kiürítésére, melyek a forró 
lég s a kénsavas gőzök által nagy mértékben megtámadtatnak. 
Californiában majdnem szakadatlanul tétetnek kísérletek — mint 
ez a San-franciscoi „Mining and Sciehtific Press“-ben közölve vau, — 
hogy az európai higany-reducálási folyamatot javítsák, tükélyesbitsék. 
Miután azonban a görebek használata csak igen dús érceknél 
alkalmazható s igen sok időt, figyelmet és költséget igényel, az Almada- 
kemencék pedig sok tekiutetben hátrányosak, mint nevezetesen a tö¬ 
kéletlen condensatio, s a kemencék időnkénti kihütése következtében, 
ez okoknál fogva Californiában szakadatlanul működő kemencék szer¬ 
kesztésén fáradoztak. 
Jelenleg kétféle ilynemű kemence van alkalmazásban. Az egyik¬ 
nél — aLuckhardt, Green, K n o x, Osborn és J a n i n- félék - 
nél — a tüzrács az érckamaráktól el van különítve; a másiknál a 
tüzelőanyag és az érc együtt rakatik be. 
Mindezen kemencék szerkezete meglehetősen ugyanazonos elve¬ 
ken alapszik. Az ércek a torkolatnál feltöltetnek s a kiégetés után a 
talpnál szedetnek ki s ennélfogva a lesiilyedés alatt a hő behatásának 
vannak kitéve, a higanygőzök pedig egy ventilátor segélyével a con- 
densatorokba vonatnak ki. E kemencéknél az eltérés csupán a tüzrácsok 
számában, az ezek és az érckamarák közötti közlekedést eszközlő ké¬ 
szülékekben s a gőzök kivonását és a leghuzamot szabályozó eszközök¬ 
ben áll. Helyes szerkesztés mellett mindezen kemence ugyanazon előny¬ 
ős hátránynyal bir. Bennük nagy érctömegeket csekély költséggel le¬ 
het feldolgozni, s nem igényelnek oly szakadatlan figyelmet, mint a gö- 
rebkeinencék ; de mindamellett nem hiánytalanok, miután a hőmérsé- 
ket a kellő mértékben szabályozni nálok alig lehetséges. 
