153 
legnagyobb tömegeit képezik. Ezen kőzet szürkés- vagy 
barnás-fekete, rideg, kagylós törésű, és tömegében dúsan el¬ 
hintett fehér krystály-szemcséket tartalmaz. Fokozatos átme¬ 
netek vezetnek ezen kiképződésű válfajtól a harmadik mó¬ 
dosulathoz, a salakhoz, hólyagos lávákhoz, melyek főkép a 
nagy lávaárok szélein mutatkoznak. Ezeknek likacsai majd 
egészen szabálytalanok, majd gömbölyded alaknak: sok 
esetben, még az anyag folyása [közben képződvén, hosszúra 
nyúltak és párhuzamos állást nyertek. Falaikat fényes-fekete 
vagy szürke, ritkábban rozsdaszinű anyag boritja. Némely 
nagyobb űrben lerakodott fényes fekete anyag a lángban 
kátrányszagot árasztva, elég, tehát szerves természetű. 
A hólyagképződés legnagyobb foka a negyedik kőzet¬ 
módosulatban, a tajtkövekben nyilvánul. A Mikra-Kammeni 
tetején igen szépen szemlélhető a tajtkőnek szilárd, tömött 
kőzetből való fokonkénti fejlődése. 
Ide számítandók még az 1866-iki kitörés sajátságos 
bombái, melyek jelenleg az egész Nea-Kammeni szigeten 
szerteszét hevernek. Külső kérgük esés közben a levegőben 
képződött, és a gyors kihűlés folytán szilárd lávává kemé¬ 
nyedéit; belsejük azonban a lávában foglalt gázok feszereje 
következtében tajtkőnemű anyaggá duzzadott fel és a kérget 
többnyire szétrepesztette. 
Mindezen külső válfajok részint a megszilárdulás kü¬ 
lönböző viszonyainak, részint pedig a később beállott elmál- 
lásnak és savas gőzök hatásának tulajdonitandók. A kőzetek 
belső szövetére ezen körülmények, úgy látszik, csekély be¬ 
folyással voltak. A górcsővi csiszolatok ugyanis alig tüntet¬ 
nek fel más különbségeket, mint a melyek a kisebb-nagyobb 
el mállásra vezethetők vissza. 
Valamennyi Kammeni-lávának feltűnő jellegét képezik 
azon fehér, üvegnemű krystálykák, melyek a látszólag 
egynemű alapanyagban nagy számban elszórvák, és igy a 
kőzet porphyros szövetét idézik elő. Ezen földpát-jegecek, 
