276 
lásaim alkalmával Összegyűjtők, és pár szóval ecseteljem 
előfordulásuk körülményeit. 
Mint már szerencsém volt kifejteni 1 ), a Hegyes-Drocsa 
alatt értem azon hegyágat, mely Erdély határától keletre a 
Fehér-Körös és Maros — illetőleg a Bega folyó közt nyugatra 
terjed, a mennyiben a Maros balján elterülő u. n. lippai 
hegységet is a Hegyes-Drocsához veszem geológiai alkata kö¬ 
vetkeztében, mivel ez annak, egyedül egy kimosott csatorna 
által elválasztott folytatását képezi. Emlitém hogy a tulaj¬ 
donképi Hegyes-Drocsa krystályos palák (phyllit, csillámpala) 
és gneisz-gránitból áll, egyátaljában a réteges őshegység 
jellegét viseli magán; mig a Lippa Solymos-Bucsáva közt 
elnyúló mesozoi sediment-sáv egy nagy kiterjedésű és igen 
különnemű tömeghegységre támaszkodik, mely már az 
erdélyi érchegység régibb eruptív kőzeteivel érintkezik, 
mondhatnám — ha a kortól egyelőre eltekintek— azokba 
fokonként átmegy. 
Ez alkalommal csak a tulajdonképi Hegyes-Drocsa, 
tehát a krystályos, réteges hegység ásványlelhelyeit óhaj¬ 
tóm fölsorolni, egy más alkalomra hagyva az átnézeti tér¬ 
képen dioritnak színezett tömeghegység nem kevésbé gazdag 
ásványleletei bemutatását: talán ha több anyag lesz együtt, 
a kőzeteket és ezek települési viszonyait jobban fogom 
ismerni. 
Mint már emlitém DDK. nek lejtő krystályos palák¬ 
ból áll ezen hegység anyaga, ezek elterjedésében egy 
általános sorrend észlelhető, a mennyiben délen, mintegy a 
legmagasabb rétegeket képezve phyllitek uralkodnak, ezt 
egy gránit-csillám, elrendezése folytán csaknem gneisz-grá¬ 
nit töri át telepszerűen, a hegység homlokától a Debella 
góráig széles övét képezve; ez alatt ismét phyllit kö¬ 
vetkezik, melyet a Körös völgye felé egy csillámpala vált 
‘) Füldt. közi. VI köt. 1870. és köv. 
