három világrészt átkarol. Innen könnyen érthető az a nagy feltűnés, 
melyet b. Richthofen löszelmélete keltett, főleg most, miután már egész 
terjedelmében s kifejlettségében előttünk fekszik ama nagy mű első 
kötetében, *) melyben a szerző ázsiai utazásának dús eredményeit 
rakta le. 
A lösz hazánkban is nagyon el van terjedve, s mint kitűnő alta¬ 
lajnak, mezőgazdasági nagy fontossága van. Keletkezésének kérdése té¬ 
kát hazánk tudományos köreit is érdekli, s az új nézet támogatására 
bizonyára a hazai földtani viszonyok tanulmányozása is segithet. Ez 
okból nem tartom feleslegesnek, Ricbtliofen érdekes löszelméletét és ér¬ 
veit, melyek munkájának 4—5 fejezetében elszórva találhatók, röviden 
s átnézetesen előadni és összehasonlítás végett a régibb löszelméletekkel 
szembesíteni. 
Mi a lösz? E kérdés fejtegetésébe bocsátkozni annál is fölöslege¬ 
sebbnek tartom, mivel a lösznek szabatos értelmezését még csak nem 
régen volt alkalmunk társulatunk egyik ülésén hallani. **) Azt is tudjuk, 
hogy a lösz mind földtani, mind petrographiai, mind palaeontologiai 
tekintetben feltűnő egyformaságot mutat Európában. Akár a Rajna völ¬ 
gyében, akár a Duna partjain vizsgáljuk a lösznek nevezett sárga tői¬ 
det, mindenütt agyagos-homokos-meszes, laza szövetű lerakodásnak 
bizonyéi, mely minden rétegezés nélkül különböző magasságig, néha te¬ 
temesen vastag burokként települt a régi képletek fülé, még a diluviál 
kavics- és homoklerakodások fölött is. 
A szárazföldi csigák és a kihalt emlősállatoknak csontjai, melye¬ 
ket magában rejt, azt bizonyítják, hogy nálunk még a diluvialkorszakban 
képződött. Jellemző sajátsága a függőleges elválláshoz való hajlama, és 
ha a löszt közelebbről megvizsgáljuk, csakhamar észre vesszük, hogy 
ezen tulajdonsága igen finom, függőleges gyökéralakú csövecskéktől ered, 
melyek az egész tömeget áthatják és — vízmosásokban — még oly 
mélységben is találhatók, hová a mostani felszín növénygyökerei már 
nem hatolnak. 
A lösz továbbá igen sok, sajátságos kőmárga-concretiókat rejt, 
melyeket, a rajnamelléki tájszólást követve, löszbáboknak (Lösskindl) 
nevezünk. Eredeti fekhelyükön ezen löszbábok rendesen bizonyos, majd¬ 
nem vízszintes rétben fordulnak elő, ép úgy, mint ama szögletes, az az 
nem hümpülgütt kőzetdarabok, melyek, rendesen csak az alaphegység 
tőszomszédságában, a löszben szintén fellépnek. 
*) Ricbtliofen: Ckina. I. 
**) Dr. Szabó F.: Nyirok és lösz a budai hegységben. Földt. Ivöz. 1877. 3. sz. 
