17 
E sajátságos üledéknek, melynek jellemző vonásait e rövid sza¬ 
vakban említettem fel, b. Richthofen szerint Eszak-Khinában roppant 
elterjedése van, és ba a bires utazó szavait olvassuk, melyekkel a 
khinai „sárgaföld" tulajdonságait s fellépését leírja *), be kell látnunk, 
bogy az ázsiai és európai lösz között másban, mint a mennyiség és az 
elterjedés tekintetében, határozottan semmi különbség sincs. 
Az ázsiai löszvidékek térfogatához képest az európai lösz jelenték , 
telennek mondható; ba pedig az előfordulás magasságára tekintiinlf, 
mely Khinában 1900, sőt 2500 méterre is emelkedik a tenger színe fölé, 
szintén látjuk, hogy az európai lösz, mely 300 méternél magasabbra 
ritkán ér fel, e tekintetben sem bír ázsiai képviselőjével megmérkőzni. 
Hasonló arányban áll e lerakodás vastagsága a két földrészen: mert 
míg Európában 60 méter magas löszfalak már a ritkaságok közé tartoz¬ 
nak, addig a Sárgafolyó partján 200 m.-nyi függőleges löszfal vonul 
végig és az ország belsejében Richtbofen a lösz vastagságát legalább is 
700 méterre becsüli. 
Ebből látjuk, hogy az utazó geolognak sehol sem nyílik nagyobb- 
szerű alkalom a lösz természetét tanulmányozni, mint a „mennyei" biro¬ 
dalomban. 
És csakugyan a khinai löszterületnek, valamint a határos sivata¬ 
gok tanulmányozásából fejlődött ki Riebthofen új nézete a lösz képző¬ 
déséről. Hogy a khinai sárgaföld petrographiai minősége, Richthofen 
leírásában, szóról szóra a mi löszünkre is illik, azt már föntebb kiemel¬ 
tem, másrészt igen természetes, hogy az ázsiai nagyszerű feltárásokban 
a lösz természetéhez kötött sok jelenség tűnik fel, melyek kisebb sza¬ 
bású európai viszonyaink közt az észlelő figyelmét könnyen kikerülik. 
A későbbi fejtegetés könnyebbítése végett czélszerűnek tartom némelyi¬ 
ket előre bocsátani. 
Érdekes megfigyeléseket közöl Richthofen a lösz bábokról s a löszben 
előforduló szikladarabokról. E két zárványfaj keverten képez bizonyos 
réteket a különben rétegzetten lösztömegben. A szikladarabok nyilván 
a környező alapliegytérről származnak, azért a legtöbb s legnagyobb 
darab a medencze szélein van, közepe felé már csak tinóm törmelék 
látható és végre ez is eltűnik. A löszbábok elosztása egyformább és 
mivel bossztengelyök változó helyzetéből kitűnik, hogy nem kavicsként 
kordattak szét, azt kell feltenni, hogy helyben képződtek. Ezek a rétek, 
melyek igen gyenge lejtéssel a medencze széleitől a közép felé hajlanak, 
a lösztömeget több egymás fölött fekvő padra osztják; a medencze szé- 
*) 1. Természeti, közi. IX. köt. 99. fűz. 
Földtani Közlöny VIII. évf. 
