19 
Sok érdekes adatot gyűjthetnék még össze a kitűnő kutatónak 
mindenre kiterjedő észleleteiből. De mert itt csak a lösz keletkezésé¬ 
ről szóló nézetet akarom röviden ismertetni, a bővebb részletek iránt 
érdeklődőket a szerző eredeti munkájához kell utasítanom. 
Miután már most a lösz kiváló tulajdonságaival megismerkedtünk, 
vessünk először is egy pillantást azon elméletekre, melyek európai vi¬ 
szonyokra támaszkodva, a lösz keletkezését kimagyarázni törekedtek. 
Európában a lösz általában mint kisebb-nagyobb medenczék ki¬ 
töltése szerepel; igen természetes volt tehát a vízből való lecsapódására 
gondolni. Az eddigi löszelméletek mind ezen nézetből indultak ki s 
egymást között csak annyiban különböznek, hogy némelyek a tenger¬ 
öblökben, mások édesvízi tavakban, ismét mások a folyóvízben való lera¬ 
kódást veszik alapúi. Honnan származik ezen eltérés? Nyilván onnan, 
hogy a magyarázatok mindegyike a löszképletnek, hol ezen, hol azon tu¬ 
lajdonságával ellentétben áll. Ha a lösz általános elterjedése, anyagának 
egyneműsége s mésztarlalma tengeri lerakodásra látszik utalni, másrészt 
nehezen képzelhetünk oly tengeri üledéket, mely a tengerben élő álla¬ 
toknak nyomát sem tartotta volna meg, és mely egész vastagságában 
egynemű s rétegzetten. De főkép, ha előfordulásának magassági viszo¬ 
nyaira tekintünk s látjuk, hogy a lösz a legkülönbözőbb magasságokban 
is körülbelül egyforma vastagságú telepeket képez, ha továbbá meggon¬ 
doljuk, hogy képződése — a mint szerves zárványai bizonyítják, — 
földünknek legifjabb korszakába esik, be kell vallanunk, hogy a dilu 
viális lösztengerről szóló hypothesis földünk kérgétől különös mozgó 
konyságot követel s oly nagymérvű s hirtelen emelkedéseket és sülyedé- 
seket tételez fel, minőket a megelőző, jóval hosszabb korszakok sem 
láttak. 
A lösznek tengeri képződéséről való nézetet, az említett nehézségek 
miatt elhagyván, sok geolog a második hypothesishez nyúlt, mely szerint 
a diluviál korszakban nagy édesvízi tavak léteztek, melyekben a hegyi 
folyók által leszállított finom törmelék nyugodtan s egyformán, mint 
lösz, lerakodott legyen. Minthogy a palaeontologiai bizonyíték szerint 
a lösz képződése körülbelül az u. n. nagy jégkorszakkal egyidejű, elég 
közel állt a gondolat, hogy a löszképlet roppant mennyiségű s oly finom 
eloszlatást! anyaga ama korszak nagyerejű tényezőjének, a jégáramok 
működésének köszöni eredetét: a lösz nem egyéb mint jégáriszap 
(Gletsckerschlamm)!. Némelyek azután a nagy tavak képződését is a 
jégtömegeknek tulajdonították, melyek szerintük a nagy folyamok tor¬ 
kolatait elzárták. A tavakból való lerakódás ellen ismét a rétegezés, 
valamint az édesvizi állatok maradványainak hiányát lehet felhozni 
2 * 
