24 
melyek alulról fölfelé nőnek s terjednek, ép úgy mint föntebb a lösz 
vízmosásairól mondottuk. 
Egyúttal az egész sivatag természete megváltozik; mert most, 
mióta a víznek szabad lefolyása vau, a talajban összegyűlt sók folyto¬ 
nos kilugzás alá esnek s nemsokára a kopár sivatag a legtermékenyebb 
talajjá változik át. S ha most a vizvájta nagyszerű feltárásokhoz lépünk 
s a lerakodás anyagát, szövetét s zárványait vizsgáljuk, azt látjuk, hogy 
a por, melyet évezredek hosszú során át szél s eső összehordott, lösz- 
szé vált. 
Ezen egész tárgyalás merő önkénynek s hypotkesisnek látszik ta¬ 
lán ; de ha Richthofen művében az ázsiai sivatagok leírását olvassuk; 
ha mellette a khinai nagy löszterületek külső alakjára pillantunk, 
mely amazokétól csak a mély folyammedrek s vízmosások által külön¬ 
bözik ; ha e kétféle területnek egymáshoz való viszonyait vesszük szern- 
tigyre, látván, hogy a" löszterületek mind itt, mind más világrészekben 
a lefolyás nélküli vidékek körül sorakoznak; ha végre az analógiát, 
Richthofen nyomán, odáig nyomozzuk, hogy a régi sivatag sótavában kép¬ 
ződött rétegeket — a tólöszt, a mint Richthofen nevezi — szintén felta¬ 
láljuk a feltárt lösztelepekben, akkor csakugyan engednünk kell a bizo¬ 
nyítékok erejének s az új elméletet a legjogosúltabb földtani feltevések 
sorába bízvást helyezhetjük. 
Keni lehet e helyt mindazon részletes bizonyítékokba bocsátkoznom, 
melyekkel Richthofen nézetét támogatja, sem azon érdekes fejtegetésekbe, 
melyekben a szerző a földrajzi, physikai és földtani viszonyokból Ázsia 
jelenlegi állapotát magyarázza. Csak arra kívánnék itt súlyt fektetni, 
hogy a számos löszelméletek közül egy sem egyezik meg oly tökélete¬ 
sen a löszképlet földtani, palaeontologiai s petrographiai tulajdonságaival 
mint Richthofen elmélete. Az utóbbit illetőleg elég a sivatagok talaj¬ 
képződésének módjára utalnom, mely a lösz laza finom anyagával, haj- 
csöves szövetével s feltűnő mésztartalmával teljes összhangzásban áll. 
A lösz kövületeit illetőleg ezentúl már nem csodálkozhatunk, hogy e 
lerakodás csak szárazföldi állatok maradékait tartalmazza. A mi pedig 
a magyarázat legnagyobb nehézségeit képezte, a lösz földtani föllépése, 
mint vastag rétegnélküli lerakodás, mely széles elterjedésben feltűnő 
egyformasággal lép fel, s a tenger fölötti magasságtól mintegy függet¬ 
lenül, magasabb mélyebb medenczéket egyaránt kitölt .s alacsonyabb 
vízválasztók felett elhalad, — mint ezen tünemények, melyeket, ha a 
vízből való lerakodást vesszük alapúi, csak erőltetett kypotliesisek se¬ 
gítségével lehet magyarázni, Richthofen elméletében könnyű megfejtést 
élnék. 
