Sa portának sikerült az Angersi palatörésekből, Oalymene Tristanit tartalmazó réte¬ 
gekből származó táblán egy meglehetős nagyságú s meglehetős megtartású páfrán- 
növényt fölismerni. Nervaturája a Neuropterideákhoz sorolja és az emlékeztet Cyclop- 
teris vagy Palacopterisra, mely a felső devonban s a felső szénkorszakban előfordul, 
de fel nem cserélhető az eddig ismertekkel. Ezek által a páfrányok kelété egy 
sokkal korábbi időre teendő, mint az eddig elfogadtatott, mivel az angersi páfrány ro¬ 
konsága a szénkorszakbeli Neuropteris-sal egy aránylag más dús és complikált ó-tio- 
rára utalni látszik, s mely távol áll a növényzet ifjabb kezdetétől oly időkben, mely 
az élethez igen közel vala. (C. Rend. T. 85.) St. J. 
II o gy an j u t a t e n g c r p a r t i t ö r m e lék a te n g e r m é 1 y é b e ? A ten¬ 
geri lerakódások mozgatását az általánosan elterjedt nézet tisztán csak a hullámok¬ 
nak tulajdonítja. Igaz ugyan, hogy a hullámmozgás tevékenysége igen szembeszökő, 
de már a viszonyok egyszerű megfontolása is arra a meggyőződésre vezet, hogy 
emellett még egy másik tényező működik, kevésbbé feltűnő módon ugyan, de való¬ 
színűleg sokkal mélyebbre menő hatással; ezen második tényező ama ideiglenes víz- 
fcltorlasztásban áll, melynek a tenger részint a dagályhullám, részint az uralkodó sze¬ 
lek működése folytán a partok közül alá van vetve. 
Gondoljuk ugyanis, hogy a tenger valamely partvonal hosszában 10—20—30' 
magasságra feltorlódik — ily esetek bizonyos helyeken épen nem tartoznak a ritka¬ 
ságokhoz, — világos, hogy ilynemű feltorlódás a hydrostatikai egyensúlyt teljesen 
megzavarja, s hogy ennek folytán a mélységben oly tengeri áramlat támad, mely a 
legnagyobb nyomás pontjától a csekélyebb nyomás helye felé, azaz a parttól a tenger 
mélysége felé veszi irányát. 
Ha az említett feltorlás által okozott nyomást számokban fejezzük ki, oly irtó¬ 
zatos összegre jutnánk, melyekből Világosan kitűnik, hogy az ily módon keletkező 
ellenáramlat rendkívül erőssé válhatik s bizonyára nemcsak finom poralakú törmelé¬ 
ket, hanem nagyobb tömböket is képes oly mélységbe taszítani, hová a hullámzás 
mozgása már nem ér. 
Ezen előadásból kiviláglik, hogy a hullámcsapás hatásossága egyáltalán igen 
alárendelt szerepet visz a törmelékanyag végleges elrendezésében, pedig főténye- 
zőkényt csakis az időszakosan beálló vizfeltorlodások tekintendők. (Th. Fuchs. Verh. 
d. k. k. geol. Reichs-Anst. 1877. Nr. 13. p. 225.) I. B. 
