145 
Bologna körül találta és benne azon meggyőződést érlelte meg , hogy 
legalább Olaszországban a sokszor emlegetett télizöld fanemii növé¬ 
nyekből álló mediterrán-flóra a szabad természetben nem is létezik és 
a mi arra emlékeztetne az a cultura műve volna. 
Négy évvel későbben Fuchs, Bittuer társaságában Orbitello mellett 
a Monté Argentario-t (valódi liasz alpesi mész) meglátogatván, ott a leg¬ 
gazdagabb mediterrán-flórával találkozott. „Nem hittünk szemünknek; a 
tropikus természet egész pompája, mely eddig csak könyvekből volt 
ismeretes, rögtön mintegy varázsütésre tűnt föl szemünk előtt. Előttünk 
állt a hatalmas hegy; tövétől tetejéig sűrű örökzöld erdővel borítva, mely¬ 
nek fényes lombtömegéből csak az Erica arborea pompás fehér vi¬ 
rágrojtjai álltak ki. Nem emlékszem, hogy valaha annyira valamely 
benyomás hatalma alatt állottam volna, mint ez alkalommal. Majd el- 
bűvölteknek , majd óriási melegházban képzeltük magunkat. .. .“ Még 
ugyanazon utazás alkalmával Róma mellett a vulkánikus kőzetekből álló 
albán! hegységet és a Messina és Syrakus közti gránithegységet, végre 
a Gozzo melletti tályagot meglátogatván, ismét a középeurópai flórával 
találkozott, mig ott, hol mész alkotta a talajt, megint a Monté Argen- 
tario flórája uralkodott. 
Az 1875-diki évben Konstantinápoly körül és Görögországban; 
1876-ban pedig Ejszak-Olaszországban ugyanazon tapasztalatokat tette és 
„meglepőnek kellett tartania a középeurópai és a mediterrán-flóra terü¬ 
leteinek folytonos változását, annyival inkább, minthogy ezen kétféle te¬ 
rület gyakran közvetlenül egymással határos és elosztásuk határozott 
éghajlati viszonyokkal való semmiféle összefüggést nem mutattak.“ 
Fuchs ezek után Griesebach munkájában (Die Vegetation dér Erde 
in ihrer klimatischen Anordnung) is keresett támpontokat nézete mellé 
és azt találta, hogy a mediterrán-flórának Griesebach részéről pontosan 
föltüntetett határai a geológiai alkotással összeesnek. Mindenütt a gránit 
vagy a pala, vagy a flysch vetnek határt a télizöld flórának. 
A Balkán-félsziget nem mutat mást és csak az Athos, valamint a 
Hagios Oros (szent erdő) egész félszigetre szőllana látszólagosan ta¬ 
pasztalatai ellen. Mert noha az Athos teteje krystályos mészből áll, mely 
a félszigeten különben itt-ott még előáll; tömegére nézve mégis a Chlorit- 
és Csillámpalák képezik az Athos és a félsziget kőzeteit. Fuchs ugyan 
nem ismeri ezen palákat, de ismerve azon tényt, hogy a kristályos már¬ 
vány társaságában előforduló palák szabály szerint mészpalák , fölötte 
valószínűnek tartja, hogy az itt szóban levő chlorit- és csillámpalák is 
mész-chloritpalák és mész-csillámpalák lesznek, melyeken túlnyomólag 
mészkedvelő növények fordulnak elő. Ezen tény pedig a botanikusok és 
