154 
rendeletet, hanem oda hatnak, hogy ne csak a szolgabirák, de a falusi jegyzők és 
bírák jó eleve értesüljenek a földtani fölvételek eszközléséről. 
* 
Devon i kövületek Vas megy ében. Az ausztriai-magyar monarchia terü¬ 
letén előforduló Devonképlet két legtekintélyesebb tömege, melynek egyike a gráczi 
öböl sarkában, másika Morvaország Sudeta hegységében lép fel, az Alpok és Kár¬ 
pátok által elválasztva, látszólag egymással sehol sem érintkeznek és a kísérletek, 
melyek a hajdani kapcsolat kiderítése iránt, főkép a Semmeriug hegység táján tétet¬ 
tek, mindeddig nem vezettek positiv eredményre. Az összefüggés kérdésére azon¬ 
ban uj világot vetnek bizonyos vasmegyei rétegek, melyekben dr. Hofmann Károly 
m. k. főgeolog úr már 1875-ben régi formatiókra utaló kövületeket talált. Ezen kép¬ 
letek a rohonczi palahegységtől délre egyes elszigetelt kibukkanásokat képeznek a 
harmadkori lerakodmányok között. Mészkő, Mészpát és Agyagpala-rétegekből állnak, 
melyek közvetlenül félig kristályos, az alpesi palaköpenynek megfelelő őspalára te¬ 
lepülnek. A kövület leihelyek nevezetesen a következők: a Kienischberg, Hanners- 
dorftól DK., a gycpő-ftizesi palaszigeten; a Hohensteinmais-hegy, Egyház-Füzes 
mellett, és a harmis-i erdőben lévő kőfejtő, Egyház-Füzestől délre. A kövületeket 
Toula tanár Bécsben vizsgálta meg és határozottan devonkorbelieknek nyilvánította, 
habár a Fauna jobbára csak alacsony szervezetű állatfajokból áll u. m. Kriuoideák- 
és Koránokból (Entrochus [Cupressocrinus] abbreviatus, Entrochi tornati, En. impares; 
Favorites Goldfussi, Favorites reticulata). Egy Spirifer eltorzított töredéke fajra már 
fel nem ismerhető. 
Ha hozzávetjük még, hogy Böckh úr, m. k. főgeolog, Német-Ovár vidékén ha¬ 
sonló minőségű Dolomitban szintén talált Crinoideákat, mindinkább valószínűvé válik, 
hogy a Devonképlet folytatása az alpesi palahegység nyúlványaiként tekintendő vas- 
és sopronmegyei palák déli és keleti lejtőjéhez simult és hogy ezek és a kiskárpá 
tok között, talán épen a Duna áttörése tájékán, keresendő az összeköttetés a Sude- 
ták Devonképletével. (Toula: Verli. dér. k. k. geol. Reichsanst. 1878. 3.) I. B. 
* 
A kimosási völgyek eredeti alakja. A kimosási völgyek rajzolásá¬ 
nál a eartografok legtübbnyire úgy járnak el, hogy a völgy eredetét, hol a patak vagy 
folyó fakad, hegyesnek rajzolják és a völgy talpát a patak vagy folyó növekedésé¬ 
nek arányában szélesítik. Tényleg azonban a dolog megfordítva van : a k i m o s á s i 
völgyek kezdetüknél szélesek és előre haladva válnak keske¬ 
nyebbé. Erről bárki is meggyőződhetik, ki a kisebb és nagyobb völgyeket ezen 
szempontból megvizsgálja és be fogja látni, hogy a kimosási völgyek alakja eredeti¬ 
leg körte alak. Az esőszakadás ezen alak szerint rongálja a vasúti bemetszések 
oldalait, a nagy alpesi völgyek hasonlóan hátul öböl vagy üstszerüleg kezdődnek és 
előrehaladólag válnak keskenyebbé. A mély hasadékszerű szakadékok, melyeket a 
folyó víz metsz be a fennsíkokba, az u. n. Canonok is ezen szabály mellett bizo- 
nyitanak, mert itt is minden egyes szakadék hátulról egy tág cirkusszerű üsttel bir 
és előre haladva válik mindinkább sziikebbé. Ha a síkságról érkezve pl. a Kárpá¬ 
tokhoz közeledünk, egy zárt falat lát a szem, bed hiába keres völgyeket, melyeken 
át a hegység belsejébe pillanthatnánk. Ha azonban egy keskeny völgyszorosou, vagy 
