216 
VEGYESEK. 
Jáva szigetéről. 
Lóczy Lajos tagtársunk, ki tudvalevőleg a múlt év vége felé gr. Széchenyi 
Béla kíséretében több évi ázsiai utazásra indult, útközben már is érdekes észleléseket 
tett és nem mulasztja el azokat, a mennyire levélbeli közlés engedi, barátaival tu¬ 
datni. F. évi ápril havában az utazó társaság Jáva szigetén tartózkodott és az ott 
eszközölt -fúrásokról L. űr érdekes adatokat ir Zsigmondy Vilmos orsz. képviselő 
urnák, kinek szives engedélyével a következőket közöljük: 
„Jáva sziget egész éjszaki partvidéke egy a szigettel párhuzamos földalatti 
víztartót képez, és Batavia és Semarang ezen víztartóból nyerik artézi kutak 
által ivóvizüket, mely ugyan langyos meleg, 29 - 30° C, és kovasavas Káli- és Nat- 
ron-sókat, Sodát (Gypszet, kénsavat nyomokban,) sőt tetemes szerves anyagot is tar¬ 
talmaz, de azért mégis előnyösebb a partok posványos vizénél, sőt még a halmok 
patakjainál is, melyek a rizsföldeket futva át iszaposak, ihatatlanok. B a t a v i a és 
Buitenzorgnál 10-en felül van a fúrt kutak száma: a viz 2—3 méterig emel¬ 
kedik a föld szinétől és a mélység gondolom 600 metert is túlhalad némelyiknél. 
Érdekes az is, hogy némely fúrlyukban a német k. és f. oligocanre emlékeztető Gas- 
teropodák ásattak ki nagy számban. Van Dijk, az itteni „Hofbureau van bet 
mijnewesen“ igazgatója tudományosan vezeti a fúrásokat és a geothermicus mély¬ 
ségi fokozat felett elméleti tanulmányokat is közölt: azon eredményre jut szintén 
mint Zsigmondy úr a városligeti fúrlyuknál, hogy a mélységi hőnövekedés paraboli¬ 
kus törvény szerint fut Bizonyos mélységen túl a viszonynak fordítva kell lennie, 
hogy a sperenbergi formula absurditása kikerültessék a földgömb általánosan felté¬ 
telezett belső hevének megfelelőleg. 
Időm persze nem volt a publicatiok átolvasására; ezért a „Jahrbook van hét 
Mijnevesen in Nederlandsch Oost-Indie“ cet. (Amsterdam 1S72—77) kell utalnom.“ 
Következik az idevágó németalföldi irodalom fölsorolása. „Egyátaljában igen 
sokat dolgoznak itt az emberek; 1872 óta 12 kötetet adott ki a bataviai földtani 
intézet, mely azonban tisztán technikai jellegű és a geológiai ismeretek a dilettan- 
tismus fölé is alig emelkednek: a museum szintén ily jellegű. Ennek következménye 
az, hogy a bányaiparra nézve meddő Jáva alig több egy geológiai torra incognitánál; 
pedig vulkánjai már a 40 és 50-es években topographiai és orographiai tekintetben 
Junghuhn által tanú 1 mányoztattak. 
„Én csak egy rövidke kirándulást tettem egy most nyugvó, de erősen gőzölgő 
vulkánra, a Merapi-ra, Jáva közepén, és a futó útban is képes voltam érdekeseket 
és talán újat látni. Egyebek közt azt a nézetet is táplálom, hogy Jáva éjszaki partja 
