218 
oly határt képzelnünk, melyen alul a szénsav cseppegő állapotban megmarad. A szén¬ 
savnak e süritési felülete egészben véve már 2000—3000 lábra a tenger szine alá 
tehető, mivel ily mélységben a hőfok már akkora, hogy a szénsav feszitő erejét a 
víz által gyakorolt nyomás ellensúlyozza. 
Kiindulván valamely helységnek évi közéj) hőmérsékletétől, melyet a mi ég¬ 
hajlatunkban 10 fokra tehetünk, ezen hőfok 80 lábnyi mélységben már állandóan 
uralkodik, az évi közép hőmérséklet geothermi síkjától lefelé pedig 100 lábonként 
X—80 u 
egy-egy fokkal emelkedik, tehát X—80 lábnyi mélységben 
100 
fokkal, mely mély- 
_gQ 
ségnek viszont a szénsav feszülésének 36+- -^ -— atmosphaerával való gyarapodása 
felel meg. De mivel 80 lábnyi mélységbe a hőmérséklet máris 10°, a szénsav ama 
feszüléséhez még 10 atm. számítandó. 
Ezen összes feszülésnek ellensúlyát már most egy X lábnyi vizoszlop képezze. 
X 
Egy 32 láb magas vizoszlop 1 atm. nyomását gyakorolván, a viznyomásnak — at- 
ÓZ 
mosphaerara kell emelkednie. 
Eszerint 
36 + Yoo + 10 
vagyis X = 2127 láb. 
Ennél nagyobb mélységben a szénsav okvetetleniil siirittetik. Magától értető¬ 
dik, hogy a szénsav ama süritési felületének tüzetes fekvését nem lehet egész pon¬ 
tossággal meghatározni, mert lényegében a földkéreg isogeothermi rétegeitől függ, 
melyekre viszont a földfelület domborzata, a meleget szétterjesztő tengeri áramlatok 
stb. tehát még meg nem határozott tényezők vannak befolyással. 
Elég fontosnak tekintem azt, hogy körülbelül 2000 lábnyi mélység¬ 
ben a tenger szine alatt az összes szénsav mint cseppes folya- 
dé k gon dől and ó, mert ez a nézet nem egy geológiai jelenség megítélésére gya¬ 
korolhat befolyást. “ 
,.Szerintem ez a nézet, mely szerint a föld szilárd kérgében a szénsavnak egy 
siiritő felületét gondolhatunk, nem merő képzelődésen, hanem valóságon alapszik, és 
eme felület tényleges létezése mellett szóló határozott bizonyítéknak tekintem az átala¬ 
kult kőzetek folyadékzárványaiban előforduló folyékony szénsavat, melyet Vogel- 
sangés Geissler oly meggyőző módon mutattak ki a Gránitok kvarczaiban. A 
folyékony szénsav vízzel nem elegyedik. Kell tehát, hogy a földkéregben csendes 
víz fölött valóságos réteget képezzen, felzavart mozgó vízben pedig keveréket (emul- 
siót). Csakugyan igy is különböznek a Granitkvarczok folyadékzárványai egymás 
közt, hogy majd tisztán szénsavból majd tisztán vízből, majd pedig vízből és szén¬ 
savból állnak. 
A cseppfolyó szénsavnak a föld belsejében való létezésével meglehet, hogy a 
szabályos rendszerű c a r b o n i u m-k r i s t á 1 y o k, azaz a gyémántok 
képződése is összefügg. Midőn kálium magasabb hőfoknál a gáznemű szénsavat 
fekete szénanyaggá reducálja, nem volna-e lehetséges, hogy ugyancsak a kálium 
vagy pedig más reducáló anyag, nyomás alatt és aránylag nem magas hőfoknál, a 
folyékony szénsavat gyémánttá reducálja? 
