224 
A külszövetet illetőleg 1 a kőzetnek nagyobb-kisebb likacsossága 
tűnik fel. A likacsok nem hólyagszeriiek, banem egészen szabálytalan 
szögletes űröket képeznek, melyek oldalfalait többnyire a környező ás¬ 
ványok kristály lapjai képezik. Az űrök egy része később képződött 
anyaggal van kitöltve, igy főkép a ságbegyi Doleritben, metyben a 
fehér sugaras-rostos töltelék sósavval élénken pezseg, s igy valószínűleg 
Calcit. 
Az egyes alkotórészek közül a Földpátra nézve megemlítendő, 
hogy hosszú, léczalakú kristályai ikerrövátkosságukat már a szabad 
szemnek árulják el; a górcső polarizált fényében ezen szerkezetet ter¬ 
mészetesen még szebben tűnteti fel és némely egyénben csaknem meg- 
számitliatatlan finom lemezekből való összetételt enged felismerni. A 
Földpátkristályoknak szabálytalanul szétfutó repedéseibe többnyire va¬ 
lami rozsdaszinű anyag (vasoxydhydrat) nyomult be, mely részben a 
Titanvasércz elmállásából keletkezhetett. A később megemlítendő Apa- 
tittűkön irivül a Földpátok csak ritkán tartalmaznak más zárványokat, 
u. m. apró zöldes foltokat, melyek sem alakra, sem anyagra nézve 
közelebb meg nem határozhatók. Schafarzik úr szives lévén a kőzetből 
kiszedett viztiszta földpátdarabokat lángkisérletileg megvizsgálni, úgy 
találta, hogy többnyire az Oligoklas reactióját adják s csak né¬ 
melyek mutatnak az Andesin-sorba való bajlást. 
A második főalkatrész — az A u g i t — szintén rendesen kiképződött 
kristályokban vagy kristálytöredékekben lép fel. Anyaga igen ép és 
tiszta, szilié majd sötétebb, majd világosabb barna, s gyakran az 
ibolyaszin vagy pedig a sárgába hajlik. Az Augit-kristályokon saját¬ 
ságos jelenség észlelhető, még r pedig mind a Pálkegy, mind a Ság- 
liegy Doleritjében: a kristályok t. i. nagyrészt kétféle színezetű vagy 
inkább színárnyalatú részekből állnak, melyek — az eddigi tapasz¬ 
talatoktól eltérőleg — nem egymást körülfogva, hanem különös módon, 
egyik a másikon keresztül nőve, tűnnek elé. A csiszolat keresztmetsze¬ 
teiben ezen összenövés úgy nyilvánul, hogy a világosabb részek a 
sötétebbektől mindig élesen különválva, rendesen háromszögű vagy 
byperbola alakú mezőket képeznek az Augitlapok két végén, úgy, hogy 
a háromszögek vagy a hyperbolák csúcsai a metszet központja felé 
néznek, sőt abban néha érintkeznek is. Az utóbbi esetben a központot 
igen gyakran egy kis világosabb mező foglalja el, melyből tehát a 
sötétebb s világosabb mezők határvonalai négy irányba kisugárzanak, 
mint a levélboriték papirélei a pecsét körül; és nem ritkán úgy tűnik 
fel, mintha itt, a központban, egy kis csőalakú üreg volna. Polarizált 
fényben e két különböző színezetű rész rendesen csakis a színek inten- 
