25G 
lenben Tasmaniának az Austráliai főtömegtől való elszakadása egy hi¬ 
hetőleg' régmúlt földtani korban állott be. Jóllehet Tasmánia növényzete 
— mint dr. Hooker kimutatta — teljelen austráliai jellegű; de nem is 
lenne más, ha Tasmánia, a Bass út helyett még mindég szárazföld ál¬ 
tal függne össze Austrália délkeleti csúcsával; Tasmánia állatvilága ellen¬ 
ben csak hézagosán egyezik meg az austráliaival, a Bass út tehát a 
száraz összefüggést hamarább szakította meg, mint mielőtt Austrália mai 
állatvilága létezett. 
Nem tudok az austráliai szárazulattól megválni, mielőtt egy saját¬ 
ságos törvényre nem hivom fel az olvasó figyelmét. Míg a vulkáni ha- 
sadékon fekvő és a korall szigetek egyes részei félreismerketleniil ha 
sonlitanak egymáshoz, addig ott, hol a régibb összefüggésnek megsza¬ 
kítása folytán a szárazföldből szigetvilágok keletkeztek, oly csoportoza- 
tokkal is találkozunk, melyeknek egyesei tagozásuk és vázuk különbö 
zőségére nézve egyéni jellegűek. Nem vulkáni, nem korall eredetű 
nagyobb szigetrajokat csupán oly tengerekben találunk, melyek száraz- 
földtömegek közé nyomulnak. Ha a kutatások elégtelensége miatt élőt 
tünk még érthetetlen déli sarkvidéket mellőzzük, akkor a földön csak 
öt oly nagyobb szigetcsoportot ismerünk, melyeknek keletkezése sem 
vulkáni erőknek, sem korallok munkájának nem tulajdonítható. E szi¬ 
getcsoportok leggazdagabbika t. i. a maláyi, Austrália és Dél Ázsia közt 
fekszik; az amerikai éjszaksarki tenger szigetei a Hudson öböl melléké¬ 
nek martjai és a grönlandi szárazulat közt, a nagy Antillák Éjszak- és 
Dél-Amerika között, a görög szigetek végre oly helyen feküsznek, hol 
Dél-Európa és Kis-Azsia egymást megközelítik. Végül kicsiben ugyanily 
jelenséggel találkozunk a dániai szigeteknél, melyek a Jiit-félsziget és 
a Dél-Svédország közti tért töltik ki. A maláyi szigettengerről, valamint 
a nyugotindiai csoportról, a görög és balti szigetekről tudjuk, hogy 
igen sekély tengerekben feküsznek; s ugylátszik ugyanez áll az ameri¬ 
kai éjszaksarki szigettengerről is, azonban az itteni tengermélységéről 
adataink nincsenek. Ez utóbbiak néhol, nevezetesen a Dávids út és 
Baffin öbölben jelentékenyebbek, mintsem várhatni lehetne. 
Ha a vulkáni szigetek alatt nemcsak azokat, melyeken működő 
vagy kialudt tűzhányó hegyek vannak, hanem azokat is értjük, melyek 
ily tüzokádó hegyek közt, vagy szorosan ugyanazon hasadék mellett 
feküsznek, akkor jobbára rendezkedésük és sorrendjükről könnyen fel¬ 
ismerhetők. Fellépésük legszabályosabb a Csendes tenger partján Orosz- 
Amerikától kezdve egész Philippinákig. Azt tapasztaljuk továbbá, 
hogy az Aljasca félsziget irányában egy gyengén hajló, csaknem sza¬ 
bályos görbe alakjában csatlakoznak a vulkáni Aleuták hozzájuk. Köz- 
