263 
hogy valaha a szárazulattal összefüggött volna, a tengerből emelkedett 
ki. Gondos kutatások azonban más eredményre vezettek. Az Anticostit 
alkotó kőzetek ugyanis egy oly képződmény-szakba tartoznak, melyet 
az amerikai geologok a Quebeck és a Niagara formatio közé helyeznek, 
tehát a felső siluri képződmény egy emeletét képezi. * s Mielőtt a silur- 
korszak véget ért, Anticosti már a tengerből kiemelkedett volt s azután 
csakhamar elszakadt az amerikai szárazföldtől; és csak igy lett lehet¬ 
ségessé, miután abban az időben a hüllők még nem léteztek, hogy 
batrachiák által nem népesült be. Anticosti tehát sziget volt s az is 
maradt, még mielőtt a békák és tekönőczök léteztek; a sziget tehát az 
egykori silur szárazföldnek egy ősrégi darabja’. 
A déli tenger csak eg.y szigete, illetőleg szigetcsoportja, melyről 
mindekkoráig hallgattunk, t. i. Uj-Caledonia a vele párhuzamosan elhe¬ 
lyezett Loyalitát szigettel együtt támaszt eredetét illetőleg kétséget. Az 
utóbbi szigetek ketteje és Uj-Caledonia hegyes. Vulkánok vagy vulkáni 
erők nyomai még eddig nem észleltettek rajtok, úgy látszik tehát, hogy 
ezek kivételt képeznek azon szabály alól, hogy valamennyi magas szi¬ 
get vulkáni eredetű. Ezután abban lehetne megnyugodni, hogy kiemel¬ 
kedésük a vulkáni Uj Hebrida szigetsorok és Austrália szárazföldé közt 
kevésbé meglepő, mert más vulkánsoroknál is mutatkozik olykor, hogy 
szigetsorok nagyobb körökben párhuzamosan követik az emelési hasa- 
dékot, pl. a vulkáni Snmatra óceáni oldalán lévő Mantavi szigetek igy 
vannak egymás mellé sorakozva. Az Uj-Caledonia és az Uj-Hebridák 
közötti távolság azonban sokkal tetemesebb, semhogy összehasonlitás 
alkalmaztathatnék. Ha ellenben Uj-Caledonia hossztengelyét éjszaknyu¬ 
gatnak meghosszabbítjuk, akkor ez a Louisiad szigettengert érinti, mely 
ismét nem más, mint Uj-Guineának tenger alá sitlyedt része. Ha továbbá 
tekintetbe veszszük, hogy az uj-seelandi csoporton két emelkedési ten¬ 
gely metszi egymást, nevezetesen, hogy egy délnyugattól éjszakkeletnek 
menő, egy másik délkeletről éjszaknyugatra irányúiéval találkozik és 
hogy ez utóbbi meghosszabbítva Uj-Caledonia délkeleti csúcsát érinti; 
ha végre nem tévesztjük szem elől azt sem, hogy az austráliai conti- 
nens keleti partja Uj-Seeland mindkét tengelyirányával párhuzamosan 
halad, és mint ez utóbbi, a 25 déli szélességi fok alatt egyszerre éj- 
szaknyuyat felé részarányosán kanyarodik, akkor ezen közös és hihető 
lég nem esetleges hasonló alkotás egy geológiai múltra utal, melyben 
az uj hollandi continens beljebb hatolt a déli tengerbe, hol Uj-Guinea, 
* L. Logau „Geology of Canada“ (Montreal 1863. p. 298 sg.) czimű művében 
az Anticosti formatio leírását. 
