264 
Uj Seeland és Uj-Caledonia még hozzá tartozott, melyek hajdani part¬ 
jainak határait mutatják. Uj-Caledonia még mindig azon szigetek közé 
tartozik, melyek lassan alászálnak, és hogy e szigetcsoport és Austrália 
közt is nagy sülyedés ment végbe, mutatja a nagy „BarrierenrifU* mely¬ 
nek Óceán felőli szélén az ón többé feneket nem ér. Ha az austráliai 
continens déli csúcsa valaha magasabb délsarki szélességekig nyúlt 
úgy, hogy csúcsa az uj-seelandi délsziget, valamint Tasmania megbosz- 
szabbitásába esett, akkor érintenie kellett a mai Macquarie szigetet, 
s alakjának a mai Afrika szakasztott másának kellett lennie. 
Valamennyi eddig említett szigettől Madagaskár és Ceylon telje¬ 
sen különbözik. Mennél többször vizsgáljuk e szigeket, kinézésük annál 
sajátságosabb. Már Forster János Keinhold, ki Cook-ot második útjában 
követte s ki Lord Bacon szerint, legkorábban foglalkozott földrajzi 
összehasonlításokkal, felismerte, hogy a nagy világszigetek hegyesen és 
meredeken nyomulnak délnek. 0 maga látta, hogy Afrika a jóremény- 
ség-fokánál meredeken siilyed a tengerbe, elhajózott a Tüzföld mellett, 
Tasmánia déli csúcsát is érinté, melyet akkoriban (1773) és még a 
múlt század végén is az austráliai szárazföld valódi félszigetének tartot¬ 
tak, s ő még az elő indiai félszigetet teljes joggal a világsziget délre 
helyezett háromszögű kinövésének nézte. Igen érdekes — teszi aztán 
hozzá — hogy e szárazföldi csúcsok nyugati szélei szigetmentesek, míg 
ellenben keleti szélein nagyobb szigetek és szigetcsoportok emelkednek 
ki; ugyanis a délamerikai csúcstól keletre a Falkland csoport, a dél¬ 
afrikai háromszögtől keletre Madagaskár, az előindiai félszigettől keletre 
Ceylon s végre Austrália tasmániai fokától az uj-seelandi szigetcsoport. 
Legyen bármily sajátságos e szigetek helyi viszonyainak összhangzása, 
mégis mi más szemmel nézzük e testeket, mint minővel azokat száz 
év előtt Forster nézhette. A lapos Falkland szigetek patagoniai flóra- 
és faunájukkal a délamerikai contiuenshez tartoznak s igen keveset ha¬ 
sonlítanak a vulkáni uj-seelandi csoporthoz, az egykori Austrália sark¬ 
kövéhez, melylyel csak a régmúlt geológiai időben függhettek össze szá¬ 
razon. Ceylou és Madagaskár alakja még különbözőbb gondolatokat 
keltenek bennünk, melyek, mint azt Humboldt S. odavetőleg bár, de 
igen találóan értelmezte „continentalis jellegűek 11 . (Kosmos IV. 413.) Jól¬ 
lehet Madagaskár a vulkáni Comorok és Mascarenek közt fekszik, sőt 
nehány ponton szintén vulkáni jelenségeket mutat, még sem szabad 
őt vulkáni eredetűnek tekintenünk. Afrikától egy óceáni völgy választja 
el, melyen a macombique-i áram éjszakról délnek folyik át. Ez óceáni 
vizek afrikai és madagaskári parthatárai megfelelő ki és beugró szö¬ 
geikkel erósio-völgy jelleggel bírnak; ha ugyanis szabad összehasonli- 
