266 
hangzók, azt bizonyítja, hogy a távol nyugaton szárazföldekkel össze 
kellett függnie.* A múlt ezen áthiopiai világrészéhez tartozik talán a 
sarkvidék is, mely Afrika növényvilágától annyira elütő, sajátságos és 
nagyszámú fajok által tűnik ki, hogy egy oly alapos búváruk, mint dr. IIo- 
cker a sarki földekben az egykori szárazföld romjait látja, melye¬ 
ket Afrika délfelé való, terjeszkedése által csatolt magához. Hogy 
az előtt az indiai óceán helyén a száraz és tenger elosztásának s ennek 
folytán az akkori éghajlatnak is másnak kellett lennie, azon körülmény 
is bizonyítja, hogy a Kerguelen szigetén található kővűlt növény ma¬ 
radványok erdőségek létezésére mutatnak, holott jelenleg ottan alacsony 
növények csak nehány faja küzd létéért. 
Ha most az elért eredményre végpillantást vetünk, ha t. i. azon 
körülményt tekintjük, hogy a nyílt tengerekben fekvő szigetek csakis 
vulkáni eredetűek vagy korallépitkezések folytán álltak elő, ha ugyanis 
bebizonyithatólag nem a közeli szárazföld részei, akkor egy régi és 
nyomasztó tévedéstől szabadulunk meg, melyet még ma is meggondolat¬ 
lanul vesz át egyik a másiktól. Naponként halljuk fennen hirdetni azt, 
hogy a tengerek feneke ugyanoly egyenetlenségekkel bir, mint az idő¬ 
járás ellenséges támadásainak kitett száraz földfelszín. Azt állítják, hogy 
az óceán fenekén ép úgy vannak hegyek és völgyek, mint a levegővel 
érintkező szárazföldön. Történelmileg kutatva ezen téves tan eredetét, 
azt találjuk, hogy a XVH. század közepe táján Kircher Athanásius tu¬ 
dós jezsuita volt az első, ki azt képzelte, hogy a látható hegységek, 
melyeket ő a ,,földesontvázá“-nak nevezett, a vizalatt részint a délkörök, 
részint a szélességi fokok irányában folytatódnak. Száz évvel utóbb a 
szellemes Francois Buache, kinek a földtan különben sok szép eszmét 
köszön, ugyanezen gondolatot vetette föl és fantasticus földképen muto¬ 
gatta, mikép húzódnak a közeli szárazföld hegyvonulatai az előttük 
fekvő szigetekig, mintha azok elsülyedt hegylánczok csúcsai volnának, 
így vezette az Atlast a Canári szigetekhez, az amerikai Cordilerrákat 
pedig a hawaii szigetcsoporthoz. Azóta a földleirók e „tengeri hegysé- 
geket a folyton emlegetik, s jóllehet Humboldt-nál e kifejezéssel nem 
találkozunk, használta azt Gatterer, Torbern, Bergmann, a bölcselő Kant, 
a buzgó A. Zenne, és, sajnálattal kell kimondani, még Ritter Károly ré¬ 
gibb irataiban is előfordul. Ez a rendszerbe szedett agyrém azon időből 
származik, midőn egyéb tengermélységeket nem ismertek mint a partok 
sekélyeit. Mindenesetre a tenger fenekén mindazon egyenetlenségeknek 
liiányozniok kell, melyeket légkörünk mállasztő erői idéznek elő, a me- 
Wallace, The Malay Archipelágó, London 18G9. tóm. 1. p. 432 sg. 
