AZ ERDÉLYI HAVASOK NYUGATI RÉSZÉRŐL. 1É 
arra mutat, hogy a kinenii legyező eszményi kiegészítésé egy 1000—1200 m ! 
magasságú redőt adna. 
A harmadik redő ismét egyszer íí holthajtás, egy pár alárendelt gyűrő¬ 
déssel, és orographiai szempontból sem kelet, sem nyugat felé nem tűnik ki. 
A redő deli szárnya alkotja a Lotru balparti lejtőit. 
A negyedik redő jelentékeny hegylánczképző : területem ezen keleti 
részében meredek oldalú ellenlejtő alakjában tűnik fel s babár az Olt bal 
páráján csak megszakított begysorozatot alkot, a jobb parttól nyugatra egé¬ 
szen szabályos kelet-nyugati csapású hegygerinezben nyilvánul. 
A harmadik és a negyedik redő köze esik a kárpúthoinokJcő rétegsoroza¬ 
tának egy kis szigete az Olt folyó két partján, a Lotru torkolata körül, mely¬ 
ben a rétegek teknő alakban egész szabályosan, habár alárendelt gyűrődéssé! 
be vannak hajlítva a kristályos palák rétegteknőjében. 
Ha most az Olt völgyében feltárt redőket nyugat fele követjük, azt 
találjuk, hogy lassacskán távoznak egymástól, legyezőalakban szétfutnak, 
míg a közöttük nyíló hegyes szögletekben uj redők lépnek fel. 
A legészakibb antiklinál bullám mindjárt az Olttól kezdve NyBNy 
irányt kap s így kepezi a szebeni és szász-sebesi hegység külső szegélyét, 
melyet én csak Kezsinárig követtem. 
A második bulláin, melyet az Olt mély feltárásában mint nagy erő¬ 
vel összenyomott gneiszréteg-csoportot láttunk, csaknem tisztán nyugati 
irányban terjed Hátszeg vidékéig, hol a Strigy lerakódásai es ifjabb har¬ 
madkon ülledékek leple alatt eltűnik. E hatalmas redő tetején emelkednek 
a szeben-szászsebesi hegység legjelentékenyebb kúpjai, u. m. Voinagu Ca- 
taniestye (1853 m J ), Oitiagu (2145 m f), Contiu maré (2180 m '), Stefflestye 
(2254 m j), Cindrel (2248 "f), Yurvului Petru (2133 m j) es Surianu 
(2061 m j). Kőzetei csaknem kizárólag a teljesen kristályos gneisz- és csil- 
lámpala-félék, főleg a gránátos csillámpalákban bővelkedik, az ampbibolos 
gneiszfajták alárendelten fordulnak elő. A rétegek uralkodó csapásiránya 
K-Ny, változó, de a magaslatokon rendesen igen csekély fokú dőléssel. 
A harmadik bullám nyugati folytatása nincsen kellőleg vizsgálva; úgy 
látszik, hogy ez nem egyszerű antiklinál szerkezet, hanem többszörös gyű¬ 
rődés, mely nyűgöt fele mindinkább szétágazódik es bonyolódott rétegszer¬ 
kezetre vezet. Szélső, délfelé lejtő tagja a Lotru völgyébe liajlik alá, de úgy, 
hogy e völgynek nagyobb részé isoklinal szerkezetű, vagyis hogy Malaja és 
Brezoi között a déli rétegcsapás meg a víz jobb partján is található. 
Végre a mi a negyedik hullámot illeti, belső szerkezetet igen szépen 
mutatja az Olt szoros utolsó darabja, a Lotru torkolatától Ivoziáig — táj - 
képileg az egesz útnak fegfestőibb része. Egy hatalmas antiklinál boltozat 
tárul fel előttünk, melynek éjszaki szárnya meredekebben áll mind délije. 
A kőzet itt a gneisz-csoport típusos fajaihoz tartozik. Ez a nagy bullám 
képezi a Lotru jobb oldalát kísérő magas hegylánczot a Balota begyig 
