IXKEY BÉLA. 
14 
(Il<>7 öl). Délkeleti oldalához a inasod],őri (jm-&-)mésznek egy hosszú vonu¬ 
lata (Arnota-Stogu) simul, azután harmadkon (szármát) törni elékközctek 
csatlakoznak gyenge déli és délkeleti lejtéssel. Egy második mészkővonulat, 
mely a hegység déli tövén Polovrácsnál kezdődik, EEK csapással egyenesen 
a gneiszterületbe vág, de nem éri el a főgerinczet; ez a mészkő hasonló a 
Stogu hegyéhez, melyben korálnyomok látszanak és összeköttetésben áll 
a régi (üledékeknek (feketés agyagpala, mészpala es quarczitos homokkő) 
egy keskeny szalagot képező vonalaiéval, mely talán a juránál is régibb) 
képződménynek tagja. 
Ezen ülledékvonulat elterő fekvése, bizonyos vonatkozást mutat a 
palarétegek csapásirányában e vidéken látható zavargásával, t. i. a rétegek¬ 
nek ama *S'-alaku görbülésével, mely a Turcsinó hegy környékén a chlorit- 
és mészpalák rendes vonulatát megtöri, mintha az éjszak felé irányzott 
mozgásban a hegység keleti része egy lépéssel előbbre nyomult volna mint 
a nyugoti. Minthogy ezentúl nyugotra a csapásirány kissé DNv felé fordul 
s azonkívül az ország határszélén (Piatra tajatán) még egy hasonló <S-gör- 
bület mutatkozik, abból azt kell következtetni, hogy a déli főgerincznek 
ama kimagasló része, mely a Páring csúcsához, a Maiidra hegyhez (2520”í/) 
vezet, nem a negyedik hullám folytatásába esik, a mint az orographiai kép 
kivánná, hanem a harmadik Indiámhoz tartozik vagy talán annak egy ön¬ 
álló helyettese. 
Ezt a felfogást igazolja a kőzetminőség is, mert a Páringhegység 
zömében (már a Y. Papusán kezdve) nem a negyedik hullám típusos 
gneiszsze, hanem chloritos és amphibolos palák uralkodnak. A gneiszt pedig 
s így az egész negyedik vonulat képviselőjét ezentúl már csak a hegység 
déli lejtőjén kell keresni és antiklinál hullámalakja külsőleg már alig jut 
érvényre, legfölebb a délre alászálló gerinczek némi kidudorodásaiban, p. o. 
a Zanogán, a Moldevisun mutatkozik. 
A Páring hatalmas törzsétől csak 14X'„,-rel nyugotra ismét egy 
mélyen bevágott haránt völgy engedi, hogy a hegyláncz belső szerkezetébe 
pillantást vessünk : a két Zsilig folyó, mely a petrozsényi oligoczén szén- 
medenezét egész hosszában átszeli, egyesülésük pontjánál, Iszkrony szom¬ 
szédságában, egyenesen a palahegységnek tör és azt egy gyönyörű vadregé¬ 
nyes szurdokban, mely csak az utolsó években tétetett járhatóvá, éjszakról 
délre szeli át. A viz folyását követvén, a szurdok első negyedében (az ország 
határáig) egy egyszerű bolthajtásos rétegszerkezetet keresztezünk, melyben 
agyagcsillám és chloritpalák viszik a főszerepet. A második negyedben a 
rétegek mindinkább meredek déli, majd függőleges, azután pedig ellenkező, 
azaz éjszaki dőlésében a legyezó'szerkezet jellemére ismerünk. Itt a chlovit-és 
aniphibolgnciszek területe. Lainics klastromtól délre a rétegek átlag meg 
mindig E-fclé dőlnek, de rendesen gyengébb haj lássál, a kőzet pedig, habár 
még mindig jelentékeny amphibol-tartalommal, mégis inkább a gneiszok 
