IRODALOM. 
6;) 
Igen gyakran láthatók a mocsi köveken is azon ismert vagy paralell vagy 
össze-vissza kuszáit tinóm sötét erek, melyek azonban egyes példányokban valósá¬ 
gos kis telérekké is kivastagodnak, a melyeknek legnagyobb vastagsága egy esetben 
1 9 m ( m . Tscheemak összehasonlítja ezeket a verespataki trachyttufa tinóm, érczes 
ereivel: de voltaképen csak halmazai a meteoritekben fellépni szokott összes ásvá¬ 
nyos elegyrészeknek, a melyek közé egy félig üveges fekete anyag ékelődik be. 
A bennök található ásványlemezkék és a troilitszemek elrendezése emlékeztet vul¬ 
káni üveges kőzetek fiuidálszövetére. Ezen erecskék és telérkék eredetére nézve 
Tscheemak és Brezina különböző nézetben látszanak lenni. Míg ugyanis előbbi 
azon véleményben van, hogy az erecskék a meteoritok ezen tufaszerü anyagában 
még akkor keletkeztek, mikor az még eredeti fekhelyén volt, a hol ismételve volt 
kitéve a szétzúzatásnak és összetöretésnek, s hogy az ily módon meglazult kőzetet 
izzó gázok és gőzök járták át, melyek a laza tufatömeget részben megolvasztották 
és a repedéseket mintegy injiciálva újból kitöltötték, addig Brezina azon nézetének 
ad kifejezést, hogy ezen erek a hőnek a repedésekbe való behatásának az eredmé¬ 
nyei, s hogy minőségileg teljesen megegyeznek a külső kéreggel, mi csak athrnos- 
phaeránkon belül, tehát röpülés közben történhetett. Ezen erek nem tekintendők 
megolvadt anyagok intiltrátiójának, hanem inkább különösen a finomszemű alap¬ 
anyagból történt kiválásának a vasszernek és vasoxydolmak ; a nagyobb krystályok 
pedig csaknem változatlanul maradtak. A silicatok úgy a külső kéregben, mint pedig 
az erekben csak kis mértékben olvadtak meg valóban. A kövek könnyen repednek 
meg ezen erek mentében és ilyenkor fémfényű kiválásokban gazdag részletek tűnnek 
elő pánczélként, a mely olykor csuszamlási lapokhoz hasonlít. 
Egyes kövek, különösen a paizs- és harangalakúak, jól vannak orientálva. 
Az orientátió Brezina szerint csakis a darabok alakjától és ebből kifolyólag a tehe¬ 
tetlenség főirányának fekvésétől függ. Ha valamely kőnél ezen feltételek kedve¬ 
zők és lapjainak helyzete repülés közben nem változik meg, akkor nagy fokban 
fogja mutatni az orientátió jeleit, ha ellenben bármily oknál fogva is elrepedne, 
vagy csak egy kisebb darab is pattanna le róla, azon esetben megváltozik súlypont¬ 
jának a fekvése, a kő lapjai más helyzetbe jutnak, a fris törési lapok zománczczal 
húzódnak be, mi, ha több ízben ismétlődik, oda vezet, hogy a kő köröskörül egy¬ 
forma sötét, csaknem fekete lapok által vétetik körül, és teljesen «nem orientálva» 
jut le hozzánk. 
A kő legnagyobb felülete rendesen a mellső; kérge barna, fénytelen és jelle¬ 
mezve van a rajta észlelhető sugaras elrendezéssel bíró hosszúkás árkok, salakcsí¬ 
kok és vasfonalak által. A hátsó lap világosabb színű szokott lenni; a rajta lévő 
gödröcskék sekélyek és csak kivételesen láthatók itt vasfonalak is. A mellső és hátsó 
lapok határán pedig gyűlik meg a habos salak, az orientátió felismerésére e ki¬ 
tűnő ismejel. 
A gyulatelkei és mócsi kövek azon Cliondritekhoz tartoznak, melyeket 
Tschermak mint fehér, szétmorzsolható anyagúnkat és világosabb gömböcskéket 
tartalmazókat foglalt össze egy alcsoportba és melyek aránylag vastag kéreggel bír¬ 
nak (Tvpus Mauerkirclien, G. Rose, Lucéite Meunier). Brezina oda nyilatkozik, 
hogy e csoportban a mócsi meteoritek legközelebbi rokonai a Fnttekpore (Fatte- 
pliur) mellett Kelet-Indiában 1N22 november hó 30-án naplemente után nagy 
számban esett kövek. 
