IRODALOM. 
77 
Tekintve a hamu Hugikban való szegénységét, a calcium legnagyobbrészt a 
labradorit rovására esik, s minthogy ezen mésztartalomnak a labradoritban csak 
Ív. b. 3% nátrium felel meg, feltehető, hogy a fölclpátok között egy nátriumban 
busább, tehát az albithoz közel álló féleség is foglaltatik. Mindezeket figyelembe 
véve a Krakatau hamuja ÍSantorin némely lávájához hasonlít legjobban még pedig 
azokhoz, a melyeket Fouqué labradorit és albit tartalmú a-ugit trachytoknak 
ismert fel. 
Az I 883-diki eruptiók által kisért hamu vizbeli oldata főleg kénsavas calciu- 
mot tartalmaz ; az eruptió alkalmával nagy mennyiségben kiömlött kénessav a 
vízgőz jelenlétében kénsavvá oxydálódott és ily alakban megtámadta a hamu rnész- 
silicátjait, ezek calciiunával kénsavas sót alkotván. A szóban lévő vizbeli oldatnak 
készítésénél kitűnt, hogy a hamunak egy része oly rendkívüli finomsággal bír, 
hogy a folyadékot háromszor kellett átszűrni, még pedig két ízben egy kettős, har¬ 
madszor pedig egy négyes szűrőpapíron keresztül, de még ekkor is gyengén zav a¬ 
rosnak mutatkozott a folyadék! 
Utólagosan májusi hamu birtokába is jutott, a mely azonban szerző szerint 
az augusztusival minden tekintetben megegyezik. 
Áttérve a hamu keletkezésére, mindenek előtt konstatálja, hogy az nem 
annyira a Vésur és Aetna mikroszkopikus lávacsöppek által jellemzett halmijaihoz 
hasonlít, hanem inkább a Turialba-é hoz (Costaricaban) a mennyiben ez is csupa 
éles szögletes részecskékből áll. De azért nem hajlandó szerző Láng nézetéhez 
csatlakozni, a mely szerint a turialbai hamu már a megszilárdult láva szétzuzatá- 
sából eredt volna, minthogy ezen nézetet nem tartja kielégítőnek a Krakatau rop¬ 
pant hamutömegei keletkezésének megmagyarázására. Hanem ő épen ellenkezőleg 
a láváknak hevenfolyó — de a már kivált kristályoktól szemcsés — állapotát tételezi 
fel, a midőn a gőzexploziók — melyek, miként e füzet előbbi lapjain foglalt leírásból 
kitűnik. igen sűrűn követték egymást — azt hamuvá szétporlasztották. Az így 
keletkezett apró részek, ha kezdetben az olvadás szülte gömbölyű alakokkal bír¬ 
tak, is szédítő sebességgel légkörünk magasabb régióiba feldobva oly hirtelen hültek 
le, hogy a legcsekélyebb mechanikai külbehatás, a minő a szemeknek egymást való 
érintése is elegendő volt arra, hogy ezen felette rideg lávacsöppecskék újból szám¬ 
talan és most természetesen szögletes részecskékre pattanjanak szét. 
Ezen nézet kielégítőnek tetszik, megjegyzendő azonban, hogy Sauer előtt 
már Sorby magyarázta ily módon a meteoritikus tuffok keletkezését; Sorby ezen 
nézetéhez csatlakoztak később mások is, többi között Cohen és Tschermak, utóbbi 
a mocsi meteoritek tanulmányozása alkalmával. (Lásd jelen füzet 69-ik lapját.) 
Végre még megemlíthetjük, hogy a meteorologusok és physikusok legna¬ 
gyobb része egyetértve LocKYER-rel a múlt évi november és deczember hónapokban 
a nap leáldozása és felkelése alkalmával látható volt szokatlan és ritka szép piros- 
ságot az égboltozaton egyenesen a Krakatau kitörésekor légkörünk legfelsőbb réte¬ 
geibe röpített legfinomabb porfellegeknek tulajdonítja. A lehetőség arra csakugyan 
megvan, minthogy kísérletileg és tapasztalatilag is be van bizonyítva, hogy finom 
osztató por- vagy gőzfellegek a napfény különböző rezgéssel bíró sugarainak áthala¬ 
dására különböző fokban képeznek akadályt; néha csak a vörös sugarak mennek át, 
máskor pedig a narancs, a zöld vagy a kék sugarak. A tüneménynek az indiai 
