HOFMANN KÁROLY FÖLVÉTELI JELENTÉSE. 
175 
jelentésembe belefoglalni. A következőkben tehát csupán a dunamelléki 
területre szorítkozom, az ennek fölvételénél nyert eredményeket vázolván, 
a mennyiben ezt egyrészt ezen, bizonyos időhöz kötött évi fölvételi jelen¬ 
téseink czélja megkívánja, másrészt pedig a gyűjtött anyagnak eddig csak 
részben foganatosíthatott tüzetesebb átvizsgálása megengedik. 
A Duna jobb partján általam megvizsgált területet éjszak felé a 
Duna, dél felé a részletes térkép P.6 lapján ábrázolt vidék déli széle, nyu¬ 
gat felé Ó-Szőny mellett a római Castrum Bregetium helyén, kelet felé 
pedig Piszke nyugati vége mellett átfektetett meridionalis vonal határolja; 
nyugati része Komárommegyébe, keleti része Esztergommegyébe es-k, me¬ 
lyeknek újólag változott közös határa Neszmely és Siittő közt szeli át 
területünket. Kelet felé a Hantken úr által 1863-ban fölvett esztergomi 
barnaszénterülethez dél felé a Winkler úr által ugyanabban az évben, nyu¬ 
gat felé pedig bőid. Stürzenbaum József által 1879-ben vizsgált területhez 
csatlakozik. Orographiailag és földtanilag két részre, egy nyugati s egy 
keleti részre szakad; az előbbi egyrészt az Alpesek és Kárpátok kapcsolata 
közt, másrészt a Magyar Középhegység közt elterülő komáromi medenczé- 
hez, az utóbbi egészen a Magyar Középhegységhez tartozik, még pedig 
ennek éjszak felé kinyúló hegycsoportjához, mely legmagasabb csúcsa 
szerint Gerecse-hegységnek neveztetik. Területem e két részét a Duna- 
Almásnál torkoló Tatai patak választja el. A következőben a két terület¬ 
részt külön tárgyalandjuk. 
A szóban forgó terület nyugati része alacsony, lapályos, déli részé¬ 
ben párhuzamos homokbuczkák által laposan hullámos vidék. Talaját a 
térképen mint folyó alluciumot és futó homokot, s az elsőbbit ismét mint 
homokos-agyagos talajt, zsomhékos talajt, és kavicsos talajt különböztet¬ 
tük meg. 
Ezen terület talajának túlnyomó részét a legnagyobbára a Duna 
lerakta homokos-agyagos folyó alluvium csaknem egyenes lapályai a Duna 
és mellékágai mentén alkotják, melyek közt a régi Duna-ágakban és ezen 
folyam mellékágaiban stagnáló vizek alacsonyabb zsombékos, s csak mes¬ 
terségesen lecsapolt turjánokban húzódnak tova. 
A Dunaparttól ezen a homokos-agyagos alluvialis lapályon dél felé 
haladván, mintegy két kilométernyi távolságban a folyam jelenlegi, nyu¬ 
gatról kelet felé irányult medrétől ehhez párhuzamosan elvonuló, többé- 
kevésbbé homokos kavics-szalagra akadunk, mely világosan a Duna egyik 
regi partja mentén emelkedik ki az E. felé előtte elterülő, kissé alacsonyabb 
homokos-agyagos alluvial síkból. A kavics-szalag területem nyugati hatá¬ 
rát Béla pusztánál szeli át s onnan kelet felé Almás pusztán túl követhető, 
hol a Tatáról jövő völgynek kissé alacsonyabb, tágas, homokos-agyagos 
alluvialis talpa elmetszi. A kavics felülete több méterrel magasabb, mint a 
Duna jelenlegi szintája; anyaga nem különbözik attól, melyet a Dun i 
