176 
A M. K. FÖLDTANI INTÉZET ÉVI JELENTÉSE 1883-RÓL. 
medre fenekén tovább tol s főleg apró, jól meggömbölyödött kvarcz-göré- 
lyekből áll. Kétségtelen, hogy a szóban levő kavicsterassot a Duna rakta 
le, régi időben, midőn medre még valamivel kevésbbé mélyen volt kivájva, 
s a folyam ezen a vidéken jobban dél felé folyt, mint jelenleg. 
Az imént említett kavicsvonulattól délre párhuzamos, bosszúra nyúlt, 
keskeny buczkavonulatok által hullámos, laza futóhomok-terület csatlako¬ 
zik, mely egyrészt nyugatnak Új-Szőny felé, másrészt délnek Tata felé, 
tetemesebb távolságra terjeszkedik túl területem határain s csak kis részt 
esik meg ez utóbbinak határain belül. A nyugat felé szomszédos Stürzen- 
BAUM-féle lapon ki van jelölve, a dél felé csatlakozó lajmkon pedig nincs 
külön választva a lösztől, mely tovább dél felé uralkodik. A kavicscsal 
való érintkezés övében némely helyen tisztán látható, hogy az első a 
buczkás laza homok alá merül. A homokbuczka vonulatok itt a szomszé¬ 
dos Magyar Középhegység főcsapásához harántos, éjszaknyugat-délkeleti 
irányt követnek; hasonló éjszaknyugat-délkeleti irányzást mutatnak a 
magyar medencze oly sok helyén megegyező jellemmel ismétlődő, kisebb- 
nagyobb kiterjedésű, laza, buczkás homokterületek nagy részének buczka- 
vonulatai is. Ezeket a hullámos, laza homokterületeket, jellemző, többé- 
kevésbbé párhuzamos buczka vonulataikkal, az intézetünk által eszközölt 
fölvételeknél általánosan futóhomok-területeknek szoktuk jelölni, mivel a 
nép nyelve az afféle mozgó homoktalajt tényleg futóhomoknak nevezi; sitt 
is előlegesen még ezt a nevet használom a megegyezés miatt. A buczkák 
keletkezését azonban nyílt kérdésnek tekintem, melynek magyarázatára az 
idei kis bevágó területem természetesen csak alárendelt adatokat szolgál¬ 
tathatott. 
Bizonyos, hogy a homokbuczka-vonulatok laza anyaguk, általános 
alakjuk s elrendezésük által a szél összehalmozta, mozgó «Dünen»-képző- 
désekre nagyon emlékeztetnek; bár közelebbről tekintve, lényeges alakbeli 
különbségre akadunk, minthogy az utóbbiak képződésével összefüggő 
egyik sajátságához, az uralkodó szélirány felé való hosszoldaluknak lapos, 
az ellenkező, szélcsendes oldaluknak pedig meredek lejtőjéhez hasonló 
szabályosság a laza, buczkás homok-területeink nagy részénél legalább 
nem mutatkozik. Hogy ezeken a laza, többé-kevésbbé kopár homokterüle¬ 
teken a szél anyagmozgást s összehívásokat folyvást eszközöl, szemmellát- 
ható s kétségtelen tény, s annyiban a futóhomok elnevezés általánosan 
kétségtelenül bizonyos jogosultsággal bir. Azt sem akarom kétségbe vonni, 
hogy vannak minálunk is egyes oly laza homokterületek, melyeket tudo¬ 
mányos nyelven is teljes joggal megilleti a futóhomok-területek neve, 
minthogy összehalmozódásuk lényegesen a légáramlatok müve. Azonban 
a hazánkbeli buczkás, laza homokterületek nagy részénél a széláramlatok 
hatásai csak másodlagos jelenségeknek látszanak, s úgy tetszik, hogy azok 
a párhuzamos buczkavonulatok, rnetyek ama területeket jellemzik, nagy- 
