452 
DE. STAUB MÓRICZ. 
kát kitöltendők, 1834-ben Heer Oszwald mint a növénytan és entomologia, 
a bosszú tanulmányi útjáról visszatérő Escher von dér Linth A. pedig 
mint az ásvány- és földtan magántanárai léptek az egyetem kötelékébe. 
1835-ben, miután promoveált, rendkívüli tanárrá nevezték ki; de még csak 
1852-ben lett rendes tanárrá, a midőn nemsokára (1855-ben) az újonnan 
alapított szövetségi polyteclmikumkoz a rendszeres növénytan rendes 
tanárává is kineveztetett. Ezen minőségben az egyetem botanikus kertje¬ 
nek vezetésével is meg volt bízva és jeles főkertészek támogatása mellett 
az eleinte szerény kertet lassanként mai virágzó állapotára emelte. 
Földi boldogságának egyik alapkövét megerősítette házassága is, 
melyet 1838-ban a glarusi születésű Trürnpy Margittal kötött. E frigyből 
származó egyetlen leánya és neje életének utolsó pillanatáig hű támogatói 
és kísérői voltak. 
A megpróbáltatások elsején 1850-ben ment keresztül. Tüdőbajba 
esett, mely közel vitte a sírhoz; de a család gondos ápolása megmentette 
életét; teljes üdülést Madeira szigetén talált, a honnan friss egészségben 
tért vissza. Csak ekkor kezdett igazán a tudományos dicsőség útjára lépni. 
A következő húsz évet szakadatlan munkának szentelte, melyet csak két 
ízben szakított félbe hosszabb utazások által: 1856-ban, midőn Escher 
v. d. Linth A. és Merian Péter barátjaival Ausztriát és Felső-Olaszorszá- 
got, 1861-ben Angliát látogatta meg. 
Eleinte még mindig hazájának flóráját meg rovarfaunáját tanulmá¬ 
nyozta és legelső közleményei is ezekre vonatkoznak, de az által mintegy 
alapját vetette meg későbbi munkálkodásának, mely az ősvilág flórájának 
és rovarfaunájának tanulmányozására volt irányozva, es melyek meghoz¬ 
ták neki a halhatatlanságot. 
A paloeophytologia meg fiatal tudomány. A legelső, a ki fosszil növé¬ 
nyeket leirt es lerajzolt, Heer egyik honfitársa, Scheuchzer J. -J. volt, a ki 
Herbárium diluvianum ezímű, 1709-ben megjelent munkájában már oenin- 
geni növényeket is leírt; * de naiv fölfogása bennök a bibliai nagy vízözön 
tanúit látta es elég erőszakosan hazájának jelenleg elő növényeit akarta 
bennök fölismerni. Scheuchzer után egy egész évszázad múlt el, míg a 
fosszil növények tanulmányozásában helyesebb irány kezdett érvénye¬ 
sülni. Steinhauer az Egyesült-Államokban (1818), Parkinson Angliában 
(1804—1811) és Schlotheim Németországban (1804—1820) tüntetik föl 
munkáikban a palffophytologia akkori álláspontját. Kétségtelen, hogy a 
fajok meghatározásánál már nagyobb biztossággal léptek föl; hiszen sok 
ezen időből származó elnevezés máig megmaradt, de liiányzottt még az 
erélyes szellem, mely az elszórt adatokat kritikásan egyesítette volna. Ezen 
:: Zoller Henrik Eglisaubaii és Blau Gáspár orvos Steinban voltak az elsők, 
kik Oeningen mellett gyűjtöttek kövületeket és azokat Sc'HEUCHZERDek átküldötték. 
