456 
DR. STAUB MÓRICZ. 
tropikus elemek ; a meleg égöv növényei uralkodnak, de még mindig talá¬ 
lunk egynéhány subtropikus és számos mérsékelt égövi typuszt. A felső 
mioczén flórájának felénél több átment a plioczénba; de csak azok a fajok, 
melyek a meleg és mérsékelt övnek felelnek meg. A flóra különben még 
mindig megőrzi amerikai jellemet. A negyedkorban a forró égöv fajai még 
Itáliából is eltűntek; a legtöbb növény még mostan élőkkel azonos (Olasz¬ 
országban olaszországbeliekkel; Svájczban és Németországban pedig ezen 
országok fajaival); de előfordulnak még egyes idegen és utóbb kihalt fajok 
is, valamint az amerikai és atlantikus jellemnek egynéhány képviselője. 
Látjuk tehát, hogy az eoezén flóra az idők folytán nagy változáson 
ment keresztül; mi már abban is mutatkozik, hogy csak egynéhány faj 
ment át az eoezén korból a mioczénbe: de ebből egyetlen egy sem a dilu- 
viális korba. 
E mellett meg az a sajátság is szemünkbe ötlik, hogy már a harmad¬ 
korban is minden egyes ország flórájának megvolt a maga sajátsága, noha 
mindegyiknél bizonyos általánosan elterjedt mioczén növények képezik a 
flóra alapját; mégis hozzá járulnak bizonyos sajátlagos fajok, melyek az 
illető helyiség vagy ország flórájának kölcsönzik a maga jellemet. 
Ugyanazon jelenséggel találkozunk Észak-Amerika mioczén flórájá¬ 
ban is. Ez szorosan csatlakozik az európaihoz és a fajok ugyanazon keve¬ 
rődósét mutatja mint ez. Egynéhány faja megfelel még most is Amerikában 
elő fáknak és cserjéknek; mások ellenben mai nap Kelet-Azsiában 
mutatják analóg alakjaikat, mint a minők a fabejfák, a kámforfák és a 
Salisburia. 
De a sarki földek mioczén flórája is ugyanazon viszonyt mutatja. 
Ebben is élesen kiválik az amerikai elem, csakhogy olyan amerikai typu- 
sok, melyek a mioczén Európában messze el voltak terjedve, még eddig 
ott nem találtattak. E mellett hiányzanak még a pálmák,* a finomlevelű 
leguminosák, a Ciunamomum, a Porana-fajok, a szappan-fák; a mostani 
mérsékelt égöv növényei legerősebben lepnek előtérbe. A fajokban leggaz¬ 
dagabb család az Abietineáké; ezután következnek a Cupuliferák; a salici- 
neák, a barasztok és a nyárfák ; de mindezen fajok legtöbbje a mai polár- 
flórában már nem létezik es a bozzájok legbasonlóbb alakok messze földön 
ütötték föl tanyájokat. 
Mindezen jelenségek a következőkre engednek következtetni. Először, 
hogy a különböző korszakok flórái egyszersmind kifejezői az akkori éghaj¬ 
lati viszonyoknak; viszont az éghajlati viszonyok változásával a flóra is 
megváltozott, mert a flóra kéjjé az éghajlati viszonyokhoz alkalmazkodó 
be- és kivándorló növények által alkottatott és végre, hogy meg kellett 
* Csak újabb időben találtatott Grönlandban a Flabellaria grönlandiul 
nevű pálma. 
