HEER OSZWALD EMLÉKEZETE. 
461 
egyéb pontjain megszűnt a vulkáni tevékenység; azonban a grönlandi és 
es izlandi barnaszén-területekre feltornyosuló hatalmas tufa- és bazalt¬ 
tömegek azt mutatják, hogy ott a harmadkorban óriási mértékben nyilvá¬ 
nult a vulkáni erő, mely Spitzbergán már a jura korban elaludt; de ott is 
a carbontól kezdve egészen a juráig hatalmasan vett részt a szárazföld ala¬ 
kításában. 
A poláris övben a harmadkor vége fele a szárazföldnek általános sü- 
lyedése állott be. Eszak-Amerika északi része és vele együtt az arktikus 
archipelagus mostani szigetei, szintúgy Grönland, Izland, Skandinávia, 
északi Oroszország és Szibéria egy része víz alá merült, úgy hogy az arktikus 
övben a diluviális korban sokkal kevesebb szárazföld volt mint jelenleg; 
ezután a föld ismét emelkedett és Nyugat-Grönland kivételével a poláris öv 
földje lassú emelkedésben van. Eszak-Kanada, a legészakibb Grönland, 
Izland, Spitzberga, Skandinávia és Eszak-Szibéria. 
A spitzbergai diluvialis lerakodások jelenleg 200 lábnvira feküsznek 
a tenger fölött; de növénymaradványai és a Mytilusbett mutatják, hogy köz¬ 
vetlenül a parton képződtek. 
Legerősebben mutatkozik az emelkedés Skandináviában az északi 
foknál; de körülbelül az északi szélesség 56-iki fokánál már lankad, mert 
Svédország déli csúcsa jelenleg siilyed. Hogy nyugati Grönland a plioczén 
kor óta eleinte szintén emelkedett; azt mutatják a 70 es 71-iki fok között 
a tenger színe fölött talált plioczén kagylók. 
Minthogy Schmidt szerint a tengeri plioczén lerakodások Saclialin 
szigetén és az amerikai partokon egészen Californiáig nagy elterjedéssel 
bírnak, a földnek a plioczén korban kellett sülyednie és bizonyosan akkor 
maximumát is érte el. Azóta ismét emelkedés állott be s a mioczén és a 
plioczén lerakodások, melyek valaha a tengerbe voltak sülyesztve, ismét a 
szárazra kerültek. Az Alaszkára és Sachalinra nézve közös növényfajok közül 
13 a Mississippi terület harmadkori lerakodásaiban is elő fordul és mind¬ 
ezek részben az amerikai, részben az ázsiai harmadkori földön messze elter¬ 
jeded fák közé tartoznak. 
A szárazföld alakzatából kiindulva magyarázta meg tehát Heer azon 
a fosszil flórákban tapasztalható jelenséget, melynél fogva a mai különböző 
flóraterületek typusait találhatni bennök. He a tropikus typusok uralkodása 
a régibb: a subtropikus typusok uralkodása a fiatalabb; végre azoknak 
eltűnése az ezeknél még fiatalabb lerakodásokból önként vezet azon kö¬ 
vetkeztetésre, hogy a flórák kifejezői lévén az éghajlati viszonyoknak; föl¬ 
dünk felületén ennek különböző korszakaiban a maitól elütő éghajlati 
viszonyoknak kellett lenniök. E jelenséget megérintette már Sternberg, 
Brongniart és mások is, de egyik sem merítette ki olyan alaposan, 
mint Heer. 
Kutatván a fosszil flórák főtypusainak éghajlati igényéit, sikerült neki 
