462 
DR. STAUB MÓRICZ. 
a különböző világkorszakok éghajlati sajátságait is kideríteni és ezt oly 
biztos alapra fektette, hogy alig várható e tekintetben kiigazítás. 
Heer a svájczi molassz gazdag flóráját vette kiinduló pontnak. 
A meleg égövre utaló fajok kétségen kívül helyezik, hogy ama kor 
éghajlata megfelelhetett azon vidékek éghajlatának, melyek a 15° és 25 3 
fokoknak megfelelő isothermák vagyis az északi szelesség 45° és a Rák- 
térítője között feküsznek. E szerint az évi hőmérsék minimumát legalább 
18—20°-ra tehetjük, de okunk van föltenni, hogy még déli Angliában ez 
tényleg 25—26° C. tett. 
A mioczénban túlnyomó számban föllépő subtropikus elemek már 
tanúskodnak arról, hogy az éghajlatban is változás állott be és az évi 
középhőmérséket az utolsó mioczénra nézve 20—21°, a felső mioczénra 
nézve pedig 18—49°-ban állapíthatjuk meg. 
A harmadkor vége felé mindinkább megközelítette az éghajlat a mos¬ 
tani állapotot; noha Toscana plioczón flórája a mostaninál még 3 fokkal 
melegebb éghajlatra vall; de a svájczi utznacla-képződés növényei azt mu¬ 
tatják, hogy az évi hőmérsék közepe már megegyezett a mostanival és így 
9 fokot tett. 
Ezután vette kezdetét ama nevezetes jelenség, hogy a hőmérsékben 
általános sülyedés állott be, mely a glecsereket az olasz lapályig, de 
sőt Kelet-Azsiáig vitte. Ezen liőmérséki állapotra nézve is megtaláljuk a 
mértéket. 
Izland szigetén magas hegységek emelkednek; délkeleti részén a ha¬ 
talmas glecserek terjednek ki; évi középhőmérséke déli részében 4V2—5°-ot 
tesz; ha ugyanazon hőmérséki közepet a Svájezra nézve is elfogadjuk, akkor 
tökéletesen meg vannak fejtve ezen ország hatalmas glecserképződései. 
Heer ezen az ősvilági éghajlatra vonatkozó következtetéseit az állat¬ 
világban tapasztalt jelenségek által is mindenben igazolva találta. Hiszen 
ő a fosszil rovarok tanulmányozásában is kivívta magának az első helyet, 
mert előtte még senki sem határozta meg oly páratlan pontossággal a sok¬ 
féle tekintetben oly nevezetes fosszil rovarokat. Tudván azt, hogy a száraz¬ 
földi Rhynchoták közül a mérsékelt égövben a Capsineák, a meleg és forró 
égövben ellenben a Reduvinák, Corcodák és Pentatomák és Scutelleridák 
családjai az uralkodók, nagy meglepetéssel tapasztalta, hogy a harmadkor 
Rhynchotáinak családjainál ugyanazon viszony mutatkozik. Oeningen és 
Radoboj továbbá a Hymenopterák közül különösen a hangyák föltűnő 
gazdagságát mutatják föl és az óriási és számos termiták a meleg égöv buja 
és gazdag növényzetét is tételezik föl. 
A szerves maradványok arról tanúskodnak, hogy a föld egész felületen 
annak első korszakaiban egyforma hőmérsék uralkodott. A szilurban az 
arktikus Amerika helyén tenger volt és annak faunája ugyanazon jellemet, 
sőt részben ugyanazon fajokat is mutatja, mint Közép-Európa tengeri 
