HEER OSZWALD EMLÉKEZETE. 
463 
faunája. Ugyanazon jelenseggel találkozunk a következő epochákban : a 
carbonban, a triászban és a jurában is egészen a felső krétáig a sarkföldtől 
kezdve lefelé egészen a mi szélességi fokunkig a hőmérsék egyforma volt 
es évi átlagban 23—25° C.-t tehetett. így például a Cap Boheman jura 
növényei, a Cycadeák mutatják, hogy itt is, amint ezt gróf Saporta a fran- 
czia jurában talált Cycadeák után állította, az évi hőmérsék 25° C.-t tett, 
tehát az éghajlatban változás még nem mutatkozik. 
Ugyanazon jelentőséggel, melylyel Oeningen a mioczén korszak szer¬ 
ves világának megítélésére nézve bir, ugyanazon jelentőséggel bir a magas 
északon fekvő Grönland krétaílórája, mely épen HEER-ben találta meg 
klasszikus tanulmányozóját. Grönland krétai!órájából jelenleg 335 fajt 
ismerünk. A komé-és atane-rétegekben előforduló számos Cycadea és Glei- 
chenia bizonyítják épen, hogy akkor az északi szélesség 70 és 7 1-ik foka 
között ugyanazon éghajlati viszonyok léteztek, mint Moletein környékén 
Morvaországban és Quedlinburg mellett Németországban. 
Ha most visszaemlékezünk azon egyszerű vázlatra, melyet a harmad¬ 
kori flóráról fentebb adtunk, azt fogjuk tapasztalni, hogy az éghajlat válto¬ 
zása már az eoczénben mutatkozik, tehát a legfelsőbb krétában vehette 
kezdetét. 
Ezek után Heer még egy másik, az éghajlatra vonatkozó kérdéssel 
foglalkozik: Vájjon mutatkozik-e már a különböző szélességi fokok szerint 
is a hőmérsék különböző elosztódása? 
E kérdésre már az előbbeniekben megadtuk részben a feleletet, ha 
visszagondolunk arra, hogy a mioczénkorbeli dórák egyáltalában közös 
vonást tüntetnek föl; mindazonáltal a különböző helyiségeknek megvoltak 
a magok sajátságos fajai is. A mioezénban is letezett már a sarkvidéken 
sajátságos arktikus dóra ép úgy, mint a mi napjainkban. 
Tudjuk, hogy Heer számítása szerint a svájczi molassz-föld éghajlata 
9°-kai melegebb volt a jelenleginél és e szám volna a mérték, mely szerint 
a különböző szélességi fokok mioczénkorbeli hőmérsókét megítélhetjük. 
A grönlandi harmadkori dórában pálmát (aFlabellaria grönlandica-t) 
is találunk és ez kényszerít minket, hogy ezen vidék mioczénkorbeli hő- 
mérsékét is magasabbnak tekintsük. A Ghamaerops Fortunei az egyedüli 
pálma, mely eddig a kew-i botanikus kertben a telet kiállotta; az olyan 
vidéken tehát, melyen legyező pálmák tenyésztek, melegebb éghajlatnak 
kellett uralkodni, mint a minőt jelenleg London környéken tapasztalunk. 
Ennek alapján Grönland mioczénkorbeli hőmérsékének évi közepét 12°-nak 
vehetjük föl, mert a mint az előbb felhozott példa mutatja, ez Kew-en hő- 
mérséki igényeinek csak minimumát találja, ugyanis 10° C. évi hőmérsék 
mellett 4'4° C.-nyi téli és 16‘3° nyári hőmérséket és 8° hideg maximumot. 
A Grinnell-földön (81 0 44' ész. szél. alatt) találtuk még a Taxodiumot 
és lombos fákat, melyek legalább 8° C.-nyi évi liőmérsékre, és a spitzbergai 
