HEER OSZWALD EMLÉKEZETE. 
469 
szerre olyan számban jelennek meg, hogy 16 családba sorozhatok; mely 
családok azonban -— és ez a nevezetes — a rendszerben nagyon messze 
feküsznek egymástól. 
Igaz továbbá, hogy a harmadkor növényeinek túlnyomó száma az 
élő utódokkal nem azonosítható; de másrészt vannak olyanok is, melyek 
föllépésük idejétől kezdve mai napjainkig nem változtak meg. Ilyen pél¬ 
dául a mioczén sarki földön föllépő három fenyő, a Pinus Abics, P. Laricio, 
P. montana és a Taxodium distichum, melyek azóta lakóhelyüket igen, de 
külsejüket nem változtatták meg. 
A Liriodendron Meehi, a grönlandi kréta tulipánfája már akkor ép 
ügy mutatta leveleinek polymorphismusát, mint mai nap élő utóda és akár 
a fiatalabb, akár a régibb korszakokat tekintsük, mindenütt azt látjuk, hogy 
a régibb fajok mellett már készen feküsznek a fiatalok mint «pénzrakásban 
az új fényes érmék a régi kopottak mellett.)) 
íme látjuk, hogy csakugyan tátongó hézagok vannak még tudomá¬ 
nyunkban, de Heer nem tartozott azok közé, a kik az ilyen tátongó héza¬ 
gokat a képzelet röpke alkotásaival, a föltevések kártyaház-szerkezetével 
áthidalják, hanem alázattal és megadással állott meg az ür szelén, érezvén 
azt, hogy ott, hol az emberi észnek határ van vetve, meg kell hajolnia a 
Teremtő előtt! 
Nem csoda tehát, hogy Heer az érvek és tapasztalatok hatalmas fegy¬ 
verével támadta meg az új tant. 
Az éghajlathoz és a helyhez való alkalmazkodásnak Heer csak any- 
nyiban tulajdonít átalakító befolyást, hogy ez által a faj varietásai kelet¬ 
kezhetnek, melyek azonban mindig maga a faj jellemeit megőrzik; de 
emberi tudomás szerint ezen az úton új faj még nem keletkezett; sőt a ter¬ 
mészetben sokkal inkább a faj fentartására, mintsem ennek megváltozására 
való hajlamot tapasztalnánk, mit a kultivált növények es állatok a vad 
állapotba való visszaesése és a bastardok meddősége elegendőképen bizo¬ 
nyítana. És a meddig az emberi történelem terjed, nincs eset rá, hogy 
valamelyik faj megváltozását tapasztalhattuk volna; a czölöpépítmények 
vad növényeinek maradványai a legszorgosabb vizsgálat után is azonosok¬ 
nak bizonyultak a mostan élőkkel, és még hátrább menvén, a dürnten-i és 
utznachi palaszénben ugyanazon fajokkal, sőt a mogyorónak ugyanazon két 
varietásával találkozunk, mint napjainkban. Sőt az állatok nemcsak testük 
alakjában, hanem még ösztöneikben is tanúsítják a legcsodálatosabb állha¬ 
tatosságot és ha példának okáért a méhek, a mint Darwin hiszi, a viasz¬ 
sejtek készítését megtanulták volna, akkor arra is képesek volnának, hogy 
e művészetüket kiművelhessék. 
Még azon megczáfolliatatlan tény is, hogy a szerves világ a föld fölü- 
letén a legegyszerűbb lényekkel kezdte meg az útját, hogy az alsórendű 
állat és növény között még nem találták meg a válaszfalat és mindkettő 
