470 
DE. STAUB MÓRICZ. 
más-más irányban mindinkább komplikáltabb szervezetekben nyilvánúl: 
ezen tény sem bizonyítana semmit a kiválasztásról szóló tan mellett. Nem 
ismeri senki az utat, a módot, a mint az igénytelen egysejtű lényből a szer¬ 
vek különféleségével biró magasrendű növény és állat keletkezhetett volna 
és ha Darwin követői újonnan megszerzett, a létért való harczban nagyobb 
szívósságot kölcsönző tulajdonságokra hivatkoznak ; akkor Heer PicTET-vel 
tart, ki azt állítja, hogy az újonnan megszerzett jó tulajdonság csak akkor 
válhatik hatásossá, ha tökéletesen kimívelődött, mi pedig vajmi ritkán sike¬ 
rülhet, minthogy a még fejlődésben levő jó tulajdonság épen a darwinisták 
szerint létező harczban vajmi korán megsemmisülne. Sprengel C., Darwin 
Ch., Delpino F. és Müller F. a növények és rovarok között való viszony 
kiderítésére vonatkozó vizsgálataik, melyek fényes bizonyítékokként szere¬ 
pelhetnek a hasznosság elve mellett, Heer szerint még nem kimerítők ; 
mert az arktikus övben is, hol csekély a mézkedvelő rovarok száma, sőt 
helyenként ezek végkép hiányzanak is, mégis fejlődnek széf) virágú növé¬ 
nyek ; ellenben azt találjuk a mi fűzfáinknál, melyekkora tavaszszal nyitják 
virágaikat és az akkor fölébredező rovaroktól tömegesen látogattatnak, még 
eddig nem fejlesztettek zöld csészét, sőt még mindig igénytelen virágocs- 
kával bírnak. 
Heer mindezekből azt következteti, hogy a fajoknak meghatározott 
alakj okban való megmaradása sokkal tovább tart mint ezeknek átváltozása, 
tehát csak bizonyos hosszan tartó, megmérhetetlen hosszú idők után egy¬ 
szerre tűnnek föl új alakban, mit a jellemek átveró'désének (Umprágung dér 
Charaktere) nevez. 
A ki az újabbkori biológiai irodalomban csak némi jártassággal bir, 
könnyen megtalálja Heer ezen állításainak egyikére-másikára a czáfolatot 
is; de ép oly könnyen fölismerhetjük még saját irataiban is, hogy koránt¬ 
sem állott olyan távol Darwin tanától. 
Már a svájczi czölöpépítményekről szóló klasszikus dolgozatában 
(1866) arra a nevezetes eredményre jutott, hogy noha a vad növények a 
történeti időben változást nem mutatnak, ezt annál feltűnőbb mértékben 
tapasztaljuk a kultivált növények többségénél. Az ember közbenjárása 
folytán a hasznára szolgáló növények az idő folytán gyümölcsözőbb fajokká 
alakultak át. így a czölöpépítmények kis hatsoros árpáját ( Hordeum hexa- 
stichvm sanctum et densum ) minden valószínűséggel azon ősalaknak tekint¬ 
hetjük, melyből a négysoros keletkezett. A művelés folytán meghosszabbo¬ 
dott a kalásztengely, minek következtében a kalászkák jobban elállanak 
egymástól és az oldali sorok egymás fölé kerültek. Ily módon jött létre a 
közönséges hatsoros árpa (Hordeum vulgare) ; de a változás még más 
irányban is érvényesült. Az oldalt álló virágocskákban elsatnyultak a ter¬ 
mők, minek következtében csak a középsők érlelhettek gyümölcsöt. Ily 
módon a magvaknak csak két sorát nyerjük, de e helyett a szemek nagyob- 
