250 
A M. K. FÖLDTANI INTÉZET ÉVI JELENTÉSE 1883-KÓL. 
vezet. E nyerget vezetőm « Simon halálának » nevezte. Innét É-felé három 
kúpot látunk afensíkból kiemelkedni: -előttünk a Nagy-Szopták, ettől ÉK-re 
a Kis-Szoplak, s végre ezektől kissé E-ra a « Feketekő », egy meredek, Szt- 
Lelek mellett vagy 300 méterre feltornyosodó roppant Dolomit-sziklafal. 
Idáig a hegység egészben véve EENy-i csapással bírt, további folyta¬ 
tása azonban, a mely a szent-léleki nyereg által van az eddigitől elvá- 
/ 
lasztva, hirtelen NyENy-felé fordul, és ezen csapást állandóan megtartva 
húzódik kb. 1 V 2 kilométernyi szélességben a Duna felé. Eleinte szintén 
csak dombos fensíkot képez a hegységnek ezen része, de csakhamar 
gerinczekké válnak szelei, a melyek között észrevehető mélyedés foglal 
helyet, a mely egy a helységgel párhuzamosan menő vetődés által jött 
létre. Nevezetesen két árok vezeti le e fensíkról a csapadékot, az egyik a 
Feketehegy déli oldalán veszi kezdetét és ezt délről megkerülve EENy i 
iránynyal húzódik egészen a plateau széléig, honnet azután egy meredek, 
szaggatott és mélyen bevágódott árok kepezi további folytatását le a szent- 
léleki patak völgyéig; a másik a Yelka Skala E-i oldalán eredve húzódik 
ENy. irányban nem nagyon meredek lejtéssel a «Babos hegyek » által 
befoglalt sárosi völgybe, mely azután szintén a szentléleki völgybe nyílik. 
Hegységünk ezen részének DNy-i szélét képezi a « Parasztos kő » , a 
Ivesztölcz melletti « Ve lka Skala», és tovább ENy-ra egy bemetszés által az 
előbbiektől elválasztva a Béla Skala, mindnyájan 200—250 méter(rel) magas, 
kopár, fehér mészkőfalak. Az EK-i szélén kifejlődő gerincz kiválóbb kúpjai 
pedig a Feketehegy (Cerni Wrh), mellette a Fehérkő roppant meredek lej¬ 
tőjénél (563 mtr.). Ezeknek ENy-i folytatásában találjuk a már sokkal ala¬ 
csonyabb «Hamvaskö»-\e t (452 méter) és a t<Kiskőhegy»-et (402 méter). 
Ezen utóbbi emelkedéssel véget ér a főtömegében Dolomit és Dacbstein 
mészkőből álló magasabb hegység; a mi innét tovább ENy-ra még hozzá¬ 
csatlakozik, az Lösz által borított harmadkori dombvidék, a mely az esz¬ 
tergomiak előtt a « Babos hegyek » neve alatt ismeretes és orograpbiailag 
még szoros kapcsolatban van a Pilis hegységgel. A Babosoktól Ny-ra elte¬ 
rülő síkságból, mely legnagyobbrészt futóliomokkal van borítva, csak egyes 
helyeken emelkednek ki szigetekként a régibb üledékes képletekből vagy 
eruptív kőzetekből álló begyek és dombok, a Pilis hegységnek mintegy elő¬ 
őrsei a Duna ártere felé. Ezek között legtekintélyesebb és a Pilis hegység 
meghosszabbításába eső (NyENy-i csapással bíró) ((Nagy- (vagy öreg) és 
Kis-Strázsahegy », melyek egy éles gerinczczel vannak egymással össze¬ 
kötve. E kis kb. 2 kilométer bosszú vonulat egyes kisebb Dachsteinmészkő 
foltokra támaszkodó óharmadkori rétegekből áll. Szintén egyike a neveze¬ 
tesebbeknek, a harmadkon eruptív kőzetekből álló « Báhszky » -begy. Ezeken 
kívül van még néhány kisebb, részint eruptív, részint harmadkon kőze¬ 
tekből álló domb, melyek a Strázsahegyek köré csoportosulnak. A Strázsa- 
liegynek ezen csoportja egy vagy 2 FJ m széles futóbomoköv által van a 
