A M. K. FÖLDTANI INTÉZET ÉVI JELENTÉSE 1883-RÓL. 
25 2 
Ali ezen mészkőpadok elterjedését illeti, azok vagy 400—500 lépésre 
képezik a patak jobbpartját és felnyúlnak még egy darabig a hegylejtőn is 
mindenütt ugyanazon dűlést és hasonló petrographiai minőséget tüntetvén 
föl. További folytatásuk E-i irányban a reájuk telepedő felső oligoczen 
homokkő és még tovább trachytbrecciák által van eltakarva. Ha eme bitu¬ 
menes mészkőpadok ezen előfordulásán kívül mást nem ismernénk, igen 
bajos volna korukra nézve tisztába jönni, de szerencsére meg vannak innen 
egyenesen délre, a «Fehérkő» és a ((Feketehegy»> alján, tehát a szentléleki 
völgy bal lejtőjén ugyanazon rétegek, még pedig kedvezőbb stratigraphiai 
viszonyok között. A nevezett két hegy alján ugyanis vagy 1 V 2 kilométer 
hosszúságban megvannak ugyanazok a szürke tömött bitumenes mész¬ 
kövek, csakhogy itt vékonyabb táblákra válnak el. Dülésük a patak¬ 
ban feltárt rétegekével éppen ellenkező, a mennyiben azt több ponton 
oh—4 h -ig, tehát EÉK—ÉK-felé 30°—40°-únak találtam, úgy hogy a 
mészkőrétegeknek ezen összlete a-patakban lévőkkel egy KDK—NyENy-i 
csapással biró synklinálét képez, a mely -— a mennyire ezt a természetes fel¬ 
tárások után constatálni lehetett harmadkori képletekkel —- alsó eoczén 
tályag és felső oligoczén homokkő (hárshegyi homokkő) által van kitöltve. 
Kövületeket a Fehérkő alján sem találtam, de a meredek falon fölfelé 
kapaszkodva sikerült constatálnom, hogy a bitumenes szürke mészkőpa¬ 
dok fölött egy több száz lábnyi Dolomit-complexus s végre e fölött már a 
plateau felső széléhez közel kövületekben dús Dachstein-mészkőrétegek 
következnek.Aülágos tehát, hogy a szóban forgó bitumenes mészkövek ezen 
települési viszonyoknál fogva az alsó-rhéti képződménynél, a Fődolomitnál 
okvetlenül idősebbek, és én azt hiszem, hogy nem fogunk hibát elkövetni, 
ha a felsö-triasz kőzeteihez soroljuk, minthogy úgy a Bakonyban, mint az 
Alpokban is a Födolomit alatt többé-kevésbbé bitumenes és jól rétegzett 
márgák, mészmárgák vagy mészkövek szoktak föllépni; a Bakonyban a 
füredi mész és a veszprémi márga, az Alpokban a raibli rétegek, a wetter- 
steini, az esinoi mészkőrétegek stb. Összehasonlítván anyagunkat ezen 
említett felső triász-kőzetekkel, petrographiailag leginkább a szintén bitu¬ 
menes Esino-mészre emlékeztet. Aíészköveink vékony csiszolatai górcső 
alatt ugyanazon gömbös és tömlőalakú, kétségkívül szerves eredetű zárvá¬ 
nyokat tüntetik föl, a melyek Hantken Aíiksa úr szerint növényi marad¬ 
ványok (algák) és különösen a Dachstein és a felső-triász mészköveket jel¬ 
lemzik. Az Esinomész pedig nemcsak makroskoposan, hanem vékony csi¬ 
szolatban is hasonló szerkezettel bírván, még legközelebb áll a mi bitu¬ 
menes mészköviinkhez. 
Hauer és Stache urak, kik Esztergom vidékét a hatvanas évek elején 
geologiailag fölvették, e mészkövet leírásukban nem említik meg és a tér¬ 
képén sem tüntetik ki. 
A A T értesben és a buda-esztergomi hegységben még csak egy jjontot 
