IRODALOM. 
287 
A faggyúkéról beszélve, felsorolja ennek alkatrészeit: «faggyútok!, keserű- 
föld (magnesia), kovasav és víz». Hogy mit ért ez esetben faggyúföld alatt, azt 
nem magyarázza. 
Áttérve a földekre, leírja az agyagot és a kaolint. Előbbi nem képezi az 
ásványtan, hanem a kőzettan tárgyát; az utóbbiról pedig az állítja, hogy «hasítani 
lehet»! Igen kitűnő hasadást (oP szerint) találunk a Nakritndl, de nem a kaolin¬ 
vagy porczellánföldnél. 
A csillámoknÁ] a muscovit, két opt. tengelyét a következő, valóban köny- 
nyelmű módon fejti ki. «A kálicsillám átlátszó és ha rajta keresztül nézünk és egy 
bizonyos rajz felett körülforgatjuk, akkor két irányban lehet a rajzot egyszerre 
látni. A kálicsillámnak tehát két látási tengelye van»(I). 
A következő IY. osztályban a fémes ásványokról szólván, több helyen fontos 
lelőhelyeket hagy ki, ilyenek az aranynál Verespatak, a platinánál Oláhpián, a 
higanynál Szlana stb. A termés-ólomnál beszél az ólom használhatóságáról; ezt 
inkább a galenitnél tehette volna, minthogy a termés-ólom csak nyomokban és 
nagy ritkaság gyanánt szokott előfordulni. Előfordul e szakaszban még több ilyen 
hasonló hiba, a melyeknek felsorolását terünk nem engedi. 
A második részben foglalkozik szerző post festiun a mineralogia általános 
fogalmaival és kifejezéseivel. Itt azonban a legnagyobb helytelenségekkel és fur¬ 
csábbnál furcsább kifejezésekkel és mondatokkal találkozunk. Mindjárt az első 
definitió: «Ásványoknak nevezzük azon életnélküli testeket, melyek földünket 
alkotják*, — hamis, minthogy ez nem zárja ki a fossil állati és növényi marad¬ 
ványokat és a kőzetnemeket. 
Épen oly téves az alaktalan fogalmának a definitiója. «Alaktalanok azon ásvá¬ 
nyok, melyeken a lapok elhelyezkedése és módosulása oly rendetlen, hogy azokon 
semmi szabályosságot nem találunk. Ilyen a legtöbb szilárd ásvány és ezeket 
vaskosoknak is nevezik, továbbá a folyékonyak és légneműek". — Erre nézve 
ajánlom szerző figyelmébe dr. Szabó J. ásványtanának 100—102. lapjainak figyel¬ 
mes átolvasását. — A következő mondat szintén mutatja, hogy szerző az ásványtan 
alapfogalmaival nincsen tisztába : "Megesik azon eset, hogy egyik jegecz a másikon 
mintegy keresztülhúzódik és úgy néznek ki, mintha egymásba belé volnának ékelve. 
Ezek ikerjegeczek". -— «A jegecz lehet szabad ... és odanőtt, ha a természet az 
anyakőzethez odaragasztotta» ! — Egy igen furcsa példával illustrálja a pseudo- 
morphismust . . . «pl. a földpát-krystály elliordatik és helyébe a víz agyagföldet 
seper.» — Épen ilyen téves a párámorpliismus magyarázata . . . «Mikor meg egy 
ásvány anyaga más ásvány jegeczeit réteggel vonja be, akkor előáll a bekérgezés 
(paramorphismus). Ezt látjuk pl. a mészkőnél akkor, ha kovajegeczeket bekérgez »(!?)• 
Következik a krystallograpliiai rész; itt csak azt jegyzem meg, hogy az 
egyhajlásu rendszernél nem mindig a leghosszabb tengely egyszersmind a fő¬ 
tengely. 
Az előfordulás módja: « Rétegnek nevezzük azt a módosulatot, midőn az 
ásvány a kőzeten mintegy elterül és azt véknyabban-vastagabban beborítja. Zár¬ 
ványban akkor jön elő az ásvány, ha a kőzetbe belé van szorúlva, de abból könnyen 
kifejthető. Szabad darabok azok, melyeket a kőzetből kifejteni nem szükséges, 
mivel amúgy is kiemelhetők". Ezek mind rosszúl értelmezett fogalmak. — Rend¬ 
kívüli naivitással írja le szerző a lelőhelyek fontosságát: «... aztán meg a találás 
