293 
TÁRSULATI ÜGYEK. 
oszthatók: Amphibol-trachytokra és Augit-trachytokra. Az elsők leginkább a hegy¬ 
ség északi és északnyugoti végén, mintegy a szélén találhatók, az utóbbiak pedig 
többféle változatban a hegység főtömegét s egyszersmind a magvát képezik. Érte¬ 
kezése folyamán részletesen foglalkozik az egyes elegyrészek leírásával és konsta¬ 
tálja, hogy e két trachyttypus között vannak olyan áthidaló typusok is, a melyeket 
Ainphibol- Alig it-trachytoknak lehetne nevezni. Dr. Sietnek elemzései teljesen meg¬ 
egyeznek a két typus jellemével s a leírásoknak érdekes kiegészítéséül szolgálnak. 
3. Dr. Pethő Gyula őslénytani apróságokat terjesztett elő, öt közleményben, 
mutatványokkal a CoQUAND-féle gyűjteményből, melyet Semsey Andok ajándékozott 
volt a m. kir. Földtani Intézetnek. A CoQUAND-féle gyűjtemény kipakolása és ren¬ 
dezése közben számos olyan tárgy vonta magára az előadó figyelmét, a mely részint 
kiváló szépségénél vagy érdekességénél, részint pedig ritkaságánál fogva egyaránt 
becses és méltó darabja volna bármely nagyobb gyűjteménynek. A földtani intézet 
igazgatója, Böckh János tanácsos úr a legnagyobb készséggel megadta az engedet¬ 
ni et, hogy e tárgyakból néhány kiválóbb példány időnként a társulat szakülésén 
bemutattassék. Az előadó e szabadságot felhasználva, a jelen alkalommal megkez¬ 
dette e bemutatásokat a következő tárgyakkal:" 
a) Véredények benyoviatai dó eleműiteken. Régóta vitás kérdés volt a palaeon- 
tologiában, hogy vájjon a Belemnitek rostrumai el voltak-e rejtve az állat testében 
avagy fedetlenül nyúltak ki a köpenyburok alól ? — Az élő faunában a mezozoi 
kamráshéjú ceplialopodáknak csak két képviselője van: a Nautilus és a Spirala. 
A Nautilus-ról tudjuk, hogy az állat, épp úgy mint az Ammonitoknál, mindig a héj¬ 
nak utolsó rekeszében, az ú. n. lakókamrában helyezkedik el, mely a többi kamrák¬ 
nál (a melyekkel sziphója által összeköttetésben van) sokkal nagyobb. A Spirala 
héjáról tudjuk, hogy végig kamrás, de kamrái mind egyenlő nagyok s maga az 
állat — mely a legnagyobb zoológiái ritkaságok közé tartozik — nem az utolsó 
kamrában lakik, hanem a héjat köpenyébe burkolja, úgy azonban, hogy a hátrészen a 
héjnak egy darabja fedetlen marad. (E részleteket az előadó rajzokkal illusztrálta.) — 
A Belemnitek- ről tudjuk, hogy az alveola- ból kiemelkedő phragmoconus végig kam¬ 
rás, s hogy ennek a kamrái is végig igen alacsonyak, úgy hogy a végső kamrában 
az állat nem lakhatott meg a Nautilusok és Ammonitok módjára. A proostracum - - 
a hátrészen kiemelkedő pikkely — a szépiákkal való analógiára utal s belső hely¬ 
zetre vall; de hogy maga a rostrum — az a rész, a mely leginkább és legépebben 
megmaradt — az állat testében foglalt-e helyet s hogy beborította-e valamely 
köpenyszerű képlet, azt csak hozzávetőleg lehetett sejteni. Ehhez képest azután igen 
különféle ideális restaurált képeket szerkesztettek. (Előadó ez ideális képek néhá- 
nyát, valamint amaz egyetlen fossil belemnit rajzát is bemutatta, melynek minden 
része együtt nyomódott le, de a rostrumra nézve ez sem nyújt kellő tájékozódást.) 
A Belemnitek legifjabb csoportjában, melyek a legfelső krétát jellemzik s a 
mueronátdk neve alatt ismeretesek, egy érdekes jelenséggel találkozunk. A Belem- 
nites mucronatus vagy újabb nevén Belemnitella mucronata némely példányán 
ugyanis (mindig csak a rostrumot értve) az oldalvonaltól sajátságos elágazások fut¬ 
nak szét, a melyek mintha véredények sűrű szövedékének a lenyomatai volnának és 
sokszoros anastomosisokat képeznének. Feltűnő szép példányokat látott efféle 
rostrumokból az előadó egy ízben Münchenben, a melyek egy északnémetországi 
lelőhelyről kerültek s igen örvendetes meglepetés volt reá nézve, midőn a Coqüand- 
