101 
A kristályos kőzetek emlitett második résziele a szóban lévő 
kegyvonulat É.-i végén, Oszloptól K.-re, az oszlop-ruszti út mellett 
bukkan ki; innen É. felé húzódik, hol a, sirczi „Goldberg“ talaját ké¬ 
pezi. Csillámgneisz és Csillámpala teszik e részletben össze az alap- 
hegységet. A Földpát ezen kőzetekben egészben véve gyérebb, minek 
folytán azok túlnyomólag Csillámpalának nevezendők. A Quarz gyak¬ 
ran szemcsés. A szövetlapok gyűrődése nem ritka jelenség. 
Azon e kőzeteknél általában oly gyakori egymásba való átmenete¬ 
ket a rákos-ruszti hegyvonulat kristályos palakőzetei is mutatják. E kő¬ 
zetek utóbb vázolt részlete különben legnagyobbrészt csakis az álltai 
jött, napvilágra, hogy a harmadkori üledékek melyek azt eredetileg 
elfedették, későbben elmosattak. 
A kristályos alaphegységekre — óriási hézagot a képletek sorában 
jelölve — közvetetleniil neogen képződmények települnek. Ezeknek leg¬ 
régibb tagját képezi itt az u. n. lajta-mészkő, melyben a mediterrán 
korszakban létrejött korálépitkezések világos képe áll előttünk, a mint 
azok tudvalevőleg mai nap is, főleg a csendes és indiai tengerben, 
mennek véghez. 
A Lajtamészkő e hegyvonulat déli részében veszi kezdetét, hol 
nagyrészt a „Zarhalm-Wald“ talaját képezi. Délnyugati irányban egé¬ 
szen a sopronyi , Kuruczdomb“-ig követhető, mi által a sopronyi he 
gyekkel való összeköttetés jelölve van. A , Zarhalm-Wald“-ban egészen 
elfedvén az alaphegységet, Rákos felé húzódik. Innen E.-ra tovább 
folytatódik, a kristályos hegység először tárgyalt részletét E. felé nyilt 
gyűrű alakjában, tebát két ágban, környezvén. 
A Ny.-i ág helyi félbeszakadásokkal E. felé egészen a „sirczi 
kő“-ig nyomozható, holott a K -i Medgyestől DNy.-ra, a „Sckneider- 
Graben“-nál egyelőre végét éri. Ez utóbbinak folytatása különben egyes 
pontokon szintén jelölve van, mint nevezetesen Ruszttól D. re a szellők¬ 
ben, valamint a ruszti elővárosban lévő u. n. szélmalom-hegyen. 
Ruszttól ENy. ra, illetőleg Ny.-ra, érintkezik ezen ág a nyuga¬ 
tival, melylyel aztán párhuzamosan tovább a hegyvonulat E.-i végéig 
vonul. Itt egyesül a két ág, s az ez által jelölt gyűrűalaku szírt egy¬ 
úttal eltűnik fiatalabb képződmények alatt. 
Az ismert minőségben fellépő Lajtamészkő túlnyomólag legjelle- 
gesebb alakjában, t. i. mint Lithothamnium-mészkő, van kifejlődve. 
Mellékesen legyen itt felemlítve, hogy e Lithothamnimnok, — melyek, 
mint tudva van, meszet elválasztó moszatok, — szintén még mai nap 
a déli tenger koráiszilijeinek felépítésében vesznek részt. Azonban 
megfigyeljük e Lajtamészkövet helyenként mint valódi korálmeszct is. 
Egy ilyen még igen szépen megtartott korálpadot látunk például közel 
