117 
A fossil növények legritkább lellielyeik egyike a 'só. A geológusok 
előtt elég ismeretes tény az, bogy a szerves zárványok hiánya miatt 
mily nehéz a kősó földtani korának megállapítása. E tekintetben rend¬ 
kívül érdekes Kivételt képez a wieliczka-i sótömzs. Nemcsak a szürke 
só-agyagban, hanem magában a szilárd jegeczes, szürkés vagy viztiszta 
kősóban fordulnak elő állati és növényi maradványok zárványokként 
és pedig oly fentartási állapotban, mely meghatározásukat megengedi. 
1850-ben a „Hrdina“ nevű kamarában 97 lackternyi mélységben a 
föld alatt molluszkák héjai, számos foraminifera, cytkerinák és Cyathiua 
salinaria Renssnevü kláris társaságában a fatörzsek darabjainak, fenyő¬ 
tobozok, cupuliferák és juglansfélék terméseinek és egyéb növényma¬ 
radványok keverékére akadtak. Ezek között a szóban levő Juglaus cos- 
tata Ung. a leggyakoriabb volt és pedig különböző nagyságban és kü¬ 
lönböző minőségben, héjjal és héj nélkül találtatott. Unger ezen nö¬ 
vényről az ide vonatkozó értekezésében 8 kimerítő leírást és különböző 
és melynek feneke majdnem tökéletesen vízszintes. A szén maga leginkább gyöke¬ 
rek, — nádszárak, — Zanichelliák — és confervákból képződött. 
Benne szerteszéjjel feküsznek coniferák igen nagy törzsei, Iuglandeák, 
Hippophae és mások termései. 
3. Vékony agyagréteg ( 3 / 4 — i j 2 méter), benne Palaeomeryx medius Meyer 
egyik foga. 
4. 2 - 2—3 - 2 méter vastag széntelér növénymaradványok nélkül. 
5. 1—P6 méter vastag bitumenes pala számos növénymaradványnyal. 
6. E fölött az egész meder bazalttal van kitöltve. 
A salzhauseni barnaszén két élesen egymástól elkülönített részre oszlik, az 
alsó képeztetik levélszénből (Brandschiefer) ; a felső jobb barnaszénből (Baukohle). 
A rétegek sorozata a következő : 
1. Homok. 
2. Lapos meder, mely a levélszénnel van kitöltve. 
3 Barnaszén (Baukohle), mely széle és fed éje felé agyaggal van tisztátlanitva, 
4. A fedőagyag, melyben bazaltdarabok, quarzhomok és más kőzetek fe¬ 
küsznek. Az egész igen szétdarabolt bazaltikus conglomerátra emlékeztet. 
3 Unger, die Pflauzenreste im Salzstocke von Wieliczka. Denkschriften dér 
k. k. Akad. d. Wiss. Wien. I. 1850. p. 321. T. XXXV. fig. 19—23, 5. 6. 
A wieliczkai sótömzs a neogenformatió mediterrán emeletébe tartozik. Hauer 
(Geologie p. 607. et 611.) és Fötterle vázlatos átmetszete szerint következő rétege¬ 
ket lehet felülről lefelé megkülönböztetni: 
1. a Visztula sikság kavicsa és liomoka. 
2. Lősz ; 
3. marin tertiarhomok. 
4. Fedőagyag (Tegel). 
5. sóagyag. 
6. sóagyag zöldsó-testekkel. 
7. Spizasótelep. 
8. Szybik-i sótelep. 
9. Kárpáthomokkő. 
8* 
