132 
műnyelve egyrészt hiányos, másrészt hibás szóhalmazzá fejló'dött, mely 
a mindinkább fokozódó igényeknek megfelelni nem képes. A reformá¬ 
lásnak, a tovafejlődésnek itt még tág tér nylik és hogy ez a fontos, 
de nehéz feladat nem volt az első kísérlet által megoldható, azt az uj 
szótár szerzője maga is bevallja. Övé azonban a kezdeményezés, az 
alapvetés érdeme. A lendület ily módon megadatván, remélhetjük, hogy 
most már nyelvészeink is több figyelemben részesitendik műnyelvünk¬ 
nek eme ép oly fontos mint érdekes szakaszát és hogy végre a gya¬ 
korlat embereinek és a nyelvbuvárok közös működése által bányászati 
műszókincsünk szabatos, rendezett s alkalmas közeggé válik. 
Miután tehát az uj bányászati szótár gyakorlati használhatóságát 
hazánk báuyászköreinek, nyelvészeti vivmányait pedig nyelvbuváraink 
figyelmébe ajánlottuk, legyen szabad a műben felvett ásvány- s föld¬ 
tani kifejezéseket illetőleg egy pár megjegyzést idefűzni. A munkának 
föntérintett elve szerint a bányászattal oly szoros kapcsolatban lévő 
tudományágak, minő a föld- s az ásványtan, természetesen figyelemben 
részesültek; a bányászatot érdeklő ásványfajoknak, a földtani képletek¬ 
nek, sőt a kövületeknek is tudományos elnevezéseit meglehetős nagy 
számmal találjuk meg a szótárban. Az utóbbiak teljes sorának felvé¬ 
tele azonban lehetetlen lévén, úgy hiszsziik, hogy az egynéhány 
idézett, természetesen németben is, magyarban is egyformán hangzó 
genusnév kihagyása által a munka használati becse nem csökkent 
volna. A mi a formatiók, a kőzetek s az ásványok systematicus neveit 
illeti, a helyesírásban több következetességet óhajtottunk volna; vagy 
a nemzetközi helyesírást fogadjuk el alapul, vagy, ha lehet, a kiej¬ 
téshez alkalmazott magyaros Írásmódot; de ilynemű szók, mint p. o. 
Trackit (v. trackyt v. tráhit), Kryolit (v. kryolitk v. kriolit) stb. sem 
az egyik, sem a másik elvnek nem tesznek eleget. 
Sajnálattal tapasztaltuk azt is, hogy a szerző több esetben az 
ásvány faj oknak hibásan alkotott magyar neveit is idézi és mivel előre¬ 
látható, hogy szótára a bányászköröknek hosszú ideig forrásul fog 
szolgálni, a helyes nyelvérzéket sértő szóképzések használatát mintegy 
szentesíti. Itt találjuk még a különféle tünléket s „fényléket“ s hasonló 
képzésű ásványneveket, mig sok más esetben az efféle kifejezések ha¬ 
tározott mellőzését örömmel tapasztaljuk, p. o. „Serpentin : szerpentin 11 
nem pedig r kigyla u , „Talk : talkkő u , nem „fagyag“ stb. A tudomá¬ 
nyos irodalomban most már általánosan követett eljárás, mely szerint 
ott, hol tiszta magyar származású szó rendelkezésünkre nem áll, inkább 
a nemzetközi neveket használjuk ; ezen eljárás, ha egészen következe¬ 
tesen alkalmaztatik vala, a munkának s igy a gyakorlatnak is csak 
előnyére lett volna. 
L B. 
