186 
tályok legalsója, faunája szerint még a párisi emelethez tartozik; a 
két felső elleuben úgy kövületeik jellegénél, valamint helyezkedésüknél 
fogva a felső eocánnek vagyis a Barton-emeletuek képviselőit adják te¬ 
rületünkön. Ezen szintájak szorosan összefüggnek egymással és petro- 
graphiailag az alattuk fekvő rétegsorozatból fejlődnek. Bizonyos, hogy 
lerakódásukat — valamint általában területünk összes eocan-sorozata 
lerakódását — semmi tetemes időköz nem szakította meg és hogy a vál¬ 
tozások, melyek mind állatvilágukban, mind egészben véve petrographiai 
minőségükben az egyes csoportokat összehasonlítva észlelhetünk, fokoza¬ 
tosan és egymásba átmeneteket képezve, állottak be. 
A turbuczai rétegek fölött közvetlenül települ: 
4. egy 10—15 ölnél alig vastagabb padsorozat (C 4 az I. és II. 
szelvényben), mely leginkább meszes lerakódásokból áll; egyes rétegek¬ 
ben tömegesen előforduló mikroskopos foraminiferákon kívül, tengeri héj- 
jas állatok maradékait is tartalmazza, még pedig helyenkint nagy számmal. 
A Számos-szelvényben felfelé haladva a La Stuga-hegység déli fokán 
érjük el ama rétegcsoportot. Nummulitokat nem, vagy csak igen szórvá¬ 
nyosan tartalmaz, leginkább csak a reá következő, nummulitok- 
ban gazdag lerakódásokkal határos rétegeiben fordulván elő egy-egy 
nummulit. 
A szóban forgó csoport alsó része kőzettanilag a turbuczai réte¬ 
gekből fejlődik, a mint a Szamos-parti szelvényen szépen fel van tárva. 
Túlnyomókig még kevésbbé szilárd agyagos és márgás rétegekből áll. 
Faunája a héjas állatoknak csak kevés faját mutatja fel; ezek közül 
különösen két alak tömeges előfordulása által jellemző reá nézve, neve¬ 
zetesen ama A n o m i a-faj (A. cfr. Casanovei), melyet már a középeocan 
mélyebb, kövületekben gazdag szintájaiból is felemlítettem, valamint továbbá 
egy szép^ redős, uj osztrigafaj, mely a szóban forgó rétegcsoportban szé¬ 
les elterjedéssel bir a nyugot-erdélyi eocán területen s melyet Ostrea 
transilvan ica névvel jelölök. Ez az osztriga Kolozsvár vidékén is 
jclenkezik ugyan a szóban álló rétegcsoportban; elődje, a területünk 
magasabb, oligocán szintájaiban tömegesen előforduló Ostrea fimbriata 
Grat.-nak. 
A csoport felső részét uralkodóan szilárd mészkő- és mészmárga- 
padok alkotják, melyeknek anyaga nagyrészt szerves maradékokból, főleg 
mikroskopos foraminifera-héjacskákból áll. A fentemlitett két Ostreida-faj 
itt már csak szórványosan fordul elő; helyüket elfoglalja a szép és 
messze elterjedt V u 1 s e 11 a legumen d’Arch et Ilaime, mely viszont 
a felebb következő nummulitos rétegekben főleg csak a határon itt-ott 
elszórt példányokban található. A mészkőben és mészmárgában zárt pu¬ 
hatestűek faunája fajokban elég gazdag, azonban a példányok nagyrészt 
