végokáról, abban minden elmélet megegyezik, hogy a mozgás kiinduló 
helye nem lobét- csak egy pont, hanem mindenesetre nagyobb te¬ 
rület, a legáltalánosabban elfogadott elméletek szerint egy többé-ke- 
vésbé dűlő sík, mely tehát a föld felszínét egy vonalban szeli. Esze¬ 
rint az epicentrum is mint v o n a I képzelhető. 
11a a zágrábi földrengést azokhoz hasonlítjuk, melyeket mai nap 
t e k t- o n i k a i földrengéseknek szoktak nevezni, akkor ama sík va¬ 
lamely vetődés vagy repedés síkja volna a föld belsejében, mely az 
egész vidék altalajának szerkezetéhez bizonyos viszonyban áll. Már 
pedig ha a földrengési mozgást ily repedésből kiindulónak képzeljük, 
nem gondolható, hogy a mozgás a sík egész felületéről egyszerre indul 
ki. Akár csak most képződjék a repedés, akár valamely meglévő hasadás 
mentében történjék további vetődés, szükséges, hogy az egész tömeget 
roppant feszültségben lévőnek gondoljuk és ekkor a legkisebb ellent- 
állás pontja az, melyben a mozgás tulajdonképen kezdődik, melyből 
tehát az első lökés kiindul. A hogy a feszitő erő ezen a ponton győze¬ 
delmeskedett, a mozgás (repedés, vetődés vagy sülyedés) roppant gyor¬ 
sasággal tovább fut a legnagyobb feszültség vonalán, jobbra balra 
szórván a lökéseket. 
Így tehát minden pont (a felszínen), mely nem éppen ama vonal 
fölött fekszik, a lökéseket gyorsan egymás után más-más világtájból 
kapja, vagyis a helyre nézve a lökését azimutja forog. 
ily értelemben képzelhetjük a zágrábi földrengés keletkezését is. 
És ha most, a forgatási esetekből merített adatot szem előtt tartva, oly 
vonal nyomát keressük, mely egy földalatti vetődéssíkot jelezhetné, 
a vidék földtani szerkezetének szemlélése nem hagyja e kérdést felelet 
nélkül. Az utóbbit illetőleg, behatóbb vizsgálatok hiányánál fogva nem 
tehetek egyebet, mint hogy a bécsi földtani intézet által kiadott tér¬ 
képre utalván, az átnézeti földtani feltételek jelentéseiből Főtterle 1 ) 
idevonatkozó szavait idézem: 
„A másik főhegyláncz, a zágrábi hegység, mely mint a Hor¬ 
vátország és Ivarniolia határán húzódó szamobori hegység folyta¬ 
tása tekintendő; ez kezdődik a Száva-partján Susednél és ÉK felé 
Trikraje-ig húzódik; a Sleme nevű csúcson több mint 3000 lábnyi 
tengerfeletti magasságot ér el. A hegység főzömét kristályos p a- 
lák, diorit és dioritpala, kristályos mészkővel és quarz-telepekkel 
képezik; ezekhez csatlakozik a werfeni palák keskeny szegélye; Sused 
és Bistra között nagyobb dolomit-tömegek lépnek fel Oresjénél pedig 
hyppuritmészkő.“ 
'■') Jahrbuch dér k. k. g-eol. Reichanstalt XII. B. Verli. p. 123. 
