125 
Mig a palás homokkő igen vékony, 2—30 mm.-nyi vastag rétegeket 
mutat fel, addig a tinóm szemcsés homokkőnél találunk rétegeket, me¬ 
lyek több méter vastagságnak is lehetnek, a nélkül azonban, hogy azok 
— mely eset különben a palás homokkőnél is megvan — folytonosak, 
azaz megszakadás nélkül vízszintesen tova futnának, hanem kisebb 
vagy nagyobb, néha több méter hoszu koczkákra vagy szabálytalan 
négyszögekre oszlanak, elválási lapjaik több milliméternyi távolság¬ 
ban párhuzamosan futnak és rendesen finom vasoxyd réteggel vannak 
födve. Gyakran elválási lapjaikon meglehetős vastag és fényes caleit- 
réteget látunk, mely a kőnek oly külsőt kölcsönöz, mintha annak fel¬ 
színe fénymázzal lenne bevonva. E calcit-réteg formája tisztán arra 
mutat, hogy az lassú oldásban van, mivel e réteg rendesen némely he¬ 
lyeken vastagabb és azonkívül az iránit is megadja, melyben az oldat 
mozgott és ismét megszilárdult. Sőt némely helyeken, a lapon végig 
mozogva, szomszéd lapokra is kiömlött. 
A homokkő sziue világos-kék, gyakran szürkés-kékbe játszó, 
vagy pedig sárga-barna. E szinkiflönbség azonban korántsem a homokkő 
alaptulajdonságaihoz tartozik, hanem az bizonyos átváltozásoknak kö¬ 
vetkezménye, melyek benső tömegében, a levegő és viz közreműködé¬ 
sével mentek végbe és még jelenleg is végbemennek. 
A homokkő eredeti és jellemző színe csak is a világos-kék, 
néha a szürkés-kék szili, melyre még jelenleg is nagyobb tömegek bel¬ 
sejében akadunk. Kisebb darabokban, vagy vékony rétegekben a ho¬ 
mokkő eredeti sziliét már nem mutatja, hanem egész tömegén át sárga- 
barnára van festve. Nagyobb tömegek is elválási lapjaikon barna színűek 
és e szili a tömeg belsejébe is bizonyos mélységig hatol ; még pedig 
minden egyes oldallaptól egyenletesen ; mig annak tulajdonképeni magva 
az eredeti kék szint változatlanul mutatja. 
Egy ily kőnél pl. a sárga-barna szili a repedés útját követi a 
kő kék magvába is és pedig anyiszor, a hány repedést észlelhetni 
benne, miáltal a rendesen szép tojásdad kék magnak alakja za¬ 
varva van. 
Ez egyúttal határozott bizonyítéka, hogy a homokkő azon részei, 
melyek a levegő és viz behatolását nem akadályozhatják, vagy legin¬ 
kább ki vannak annak téve, leggyorsabban szenvednek színváltozást. 
Ezen okoknak tulajdonítandó az is, hogy homokkőtelepekben a 
legfelsőbb rétegek már tökéletesen átváltoztak színükben, mig a mé¬ 
lyebben fekvők részben még változatlanok. 
Mély kőbányákban — milyeneket Kézsmárkon volt alkalmam meg¬ 
vizsgálni — még nagy átméretü koczkákat találtam, melyeknél a szín¬ 
változás legfölebb néhány centiméternyi mélységig hatolt, de leguagyobb 
Földt. Közi. XI. évf. 
9 
