137 
Egy balatonparti földsülyedésröl. 
Bernáth Józseftől. 
(Előadva a magy. föleit, társ. 1881. évi január hó 5-én tart szakülésén.) 
A földrengések, melyek hazánkban huzamos idő óta kisebb-nagyobb 
hatással gyakran észlelhetők, újabb időben különösen Zágráb városában 
és környékén tudvalevőleg igen nagy intensitással nyilvánultak. Mindez 
okozza, hogy jelenleg azon tüneményeket tokozott figyelemmel kisérik, 
melyek a földnek rengésére, hasadására vagy sülyedésére vonatkoznak 
és ez okból korszerűnek tartom egy kis földszakadásról, vagy helyeseb¬ 
ben mondva: földsülyedésröl, rövid jelentést tenni, mely nehány év 
előtt a Balaton éjszakkeleti partján lett észlelve, de eddig még tár¬ 
gyalva nem volt. 
Az első jelentést dr. Szommer Antal űrtől, a közelíekvő Balatonfő- 
Kajár nevű községnek főorvosától kaptam, ki engem azután a töldsii- 
lyedés helyére vezetni szíveskedett. 
A Balatonnak éjszakkeleti partja Akarattya pusztához tartozik, 
mely Kenese és Lepsény falvak között fekszik. Az itteni part hoszu 
dombnyulványból áll, mely a Balaton vizét mint valamely magas 
gáttöltés szegélyezi. A hoszu dombnyulvány, melynek kullámalaku háta 
200—250 lábnyival magasabban fekszik mint Balaton vizszine, a két 
oldalán nagy ellenkezést mutat a dőlési viszonyokra nézve és pedig mig 
a parti oldalának lejtője a tó széléig dőlvén, majdnem függőleges part¬ 
falat képez, addig a dombnyulvány másik oldala, Lepsény és Kajár 
léié, kis dőlés-szög alatt ereszkedik a lapályba. 
A fővárosból kiindulva a leirt partot leghamarábban érhetjük el, 
ha vasúton Lepsényig és innét kocsin Akarattyára megyünk. A vidék 
domborzati viszonyának természeténél fogva itt annál magasabbra jutunk, 
minél közelebbre haladunk a tó partjához, de a Balatonból előbb mit 
sem látunk, mig csak a már Lepsényről kivehető magas látási határnak 
végvonalát el nem értük. Még nehány lépést előre és rögtön az imént 
leirt magas partfalon állunk, hol nappal és derült időben meglepő szép 
tájkép terül előttünk el. 
A hegynyulványnak bizonyos pontján magánosán álló terebélyes 
óriási szilfa áll, mely a környéken „Rákóczi fája“ név alatt általánosan 
ismeretes. E fa a leírandó földsülyedés helyéhez közel áll és e helynek 
küuyebh felkeresésére mintegy Útmutatóul szolgál; mint óriási la egyéb¬ 
ként hazánk botanikai uevezeteségei közé tartozik. 
Mellékesen legyen még említve, hogy társulatunk volt elnöke, 
